# Андрей Сахаров

### от Уикипедия, свободната енциклопедия

Андрей Сахаров съветски физик
Роден: | 21 май 1921 Москва, Русия
Починал: | 14 декември 1989 Москва, Русия

Андрей Дмитриевич Сахаров (руски: Андре́й Дми́триевич Са́харов) е съветски ядрен физик, дисидент и общественик. Един от създателите на водородната бомба, той става известен като привърженик на човешките права и гражданските свободи в Съветския съюз.

## [редактиране] Биография

Сахаров е роден в Москва и постъпва в Московския държавен университет през 1938, но поради евакуацията по време на Втората световна война се дипломира в Ашхабад, днешен Туркменистан. Работи известно време в лаборатория в Уляновск, а през 1945 се завръща в Москва, където през 1947 защитава дисертация във Физическия институт на Академията на науките (ФИАН).

В края на войната Сахаров изследва космическото лъчение, а в средата на 1948 е включен в проекта за създаване на съветска атомна бомба, ръководен от Игор Курчатов. Първото съветско ядрено устройство е изпитано на 29 август 1949. След като се премества в Саров през 1950 той играе важна роля в следващия етап, създаването на водородна бомба. Първото съветско устройство от този вид е изпитано на 12 август 1953. През същата година Сахаров става доктор на физическите науки и академик. През следващите години продължава да работи в Саров, като участва в създаването на първите истински съветски водородни бомби (1955), както и на Цар бомба (1961), най-мощното устройство, взривявано в историята.

Андрей Сахаров предлага идеята за реактор с контролиран ядрен синтез, която и днес е в основата на повечето изследвания в тази област. Заедно с Игор Там, той предлага затварянето на силно нагорещена плазма в тороидно магнитно поле, за да се контролира синтеза. Това довежда до разработването на устройството токамак.

В края на 50-те години Сахаров проявява загриженост към моралните и политически последствия от своята работа. Политически активен през 60-те, той се обявява против разпространението на ядрени оръжия. Настоявайки за прекратяване на атмосферните опити, той спомага за подписването през 1963 в Москва на Договора за частична забрана на ядрението опити. През 1965 се завръща към фундаменталната наука и работи в областта на космологията, като продължава да се противопоставя на политическата дискриминация.

През май 1968 той публикува есето „Размишления за прогреса, мирното съвместно съществуване и интелектуалната свобода“, където описва анти-балистичните отбранителни системи, като основна предпоставка за ядрената война. След като се разпространява чрез самиздат, есето е публикувано извън Съветския съюз. След този случай Сахаров е отстранен от изследвания, свързани с отбраната, и се завръща във ФИАН, където се занимава с теоретична физика. През 1970 е сред основателите на Московския комитет за правата на човека и попада под засилен натиск от страна на правителството. През 1972 се жени за правозащитничката Елена Бонер.

През 1973 Сахаров е номиниран за Нобелова награда за мир, която е връчена на 10 декември 1975 на жена му, тъй като на него не му е разрешено да напусне Съветския съюз. Неговите идеи за обществено развитие поставят правата на човека в основата на всяка политика. В своите работи той заявява, че „принципът, "каквото не е забранено е разрешено", трябва да се разбира буквално“, и отрича валидността на всякакви морални или културни норми, които не са вписани в закона. Той е арестуван на 22 януари 1980 след протестите му срещу Съветското нахлуване в Афганистан през 1979 и е заточен в Горки (сега Нижни Новгород), затворен град, недостъпен за чуждестранни наблюдатели.

Между 1980 и 1986 Сахаров е държан под строго полицейско наблюдение. В неговите мемоари споменава, че техния апартамент в Горки периодично е бил обект на претърсвания и обири. Той остава изолиран, но не отстъпва от възгледите си и през 1986 му е разрешено да се завърне в Москва, когато Михаил Горбачов започва политика на перестройка и гласност.

Сахаров подпомага създаването на първите независими законни политически организации в страната и става известно име сред зараждащата се съветска политическа опозиция. През 1989 е избран в новия парламент и става един от лидерите на демократичната опозиция в него.

На 14 декември 1989, малко след 21:00, Сахаров отива в ателието си да си вземе почивка преди подготовката на важна реч, която трябва да изнесе на следващия ден в Конгреса. Неговата жена отива да го събуди в 11:00, както той е пожелал, но намира Сахаров мъртъв на пода. Внезапен инфаркт отнема живота му на 68-годишна възраст.

## [редактиране] Други

- Награда Сахаров е създадена през 1985 в негова чест и се връчва ежегодно от Европейския парламент
- Сахаров участва в романа на Артър Кларк „2010: Одисея Две“
- Сахаров е и името на космически кораб в научнофантастичния сериал „Star Trek: The Next Generation“

## [редактиране] Източници

- „Andrei Sakharov“, статия в Уикипедия на английски [9 август 2005]

## [редактиране] Външни препратки

Общомедия разполага с
мултимедийно съдържание за Андрей Сахаров

- Андрей Сахаров: съветска физика, ядрени оръжия и човешки права (на английски)
- Биография на nobel-winners.com (на английски)

Взето от „http://bg.wikipedia.org../../../%D0%B0/%D0%BD/%D0%B4/%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D0%B5%D0%B9_%D0%A1%D0%B0%D1%85%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B2_150b.html“.

Категории: Физици | Съветски учени | Носители на Нобелова награда за мир | Антикомунизъм | Дисиденти

##### Views

- Статия
- Беседа
- Текуща версия

##### Търсене

##### На други езици

- Беларуская
- Català
- Dansk
- Deutsch
- Ελληνικά
- English
- Esperanto
- Español
- Eesti
- Suomi
- Français
- עברית
- Hrvatski
- Magyar
- Bahasa Indonesia
- Ido
- Italiano
- 日本語
- ქართული
- Lietuvių
- Nederlands
- ‪Norsk (bokmål)‬
- Polski
- Português
- Română
- Русский
- Simple English
- Slovenščina
- Svenska
- Українська
- Tiếng Việt