# Ашина

### от Уикипедия, свободната енциклопедия

Ашина (или Асен, Асана; в тохарския език "достоен, благороден" [източник?]) е управляващата династия на гоктюрките („небесните тюрки“). Те стават известни в началото на 6 век, когато водачът им Бумин хан(впоследствие приема върховния в степна Евразия титул "каган")] се разбунтува срещу рураните. Двата основни клона на династията произлизат от Бумин и неговия брат Истеми хан, като управляват съответно източната и западната част на държавата.

След разпадането на империята на гоктюрките, клонове на рода Ашина установяват контрол над хазарите, а може би и други народи. Според редица изследователи (Маркарт, Зеки Валиди Тоган) в продължание на десетилетия потомците на Ашина образуват своеобразна аристокрация, чиито представители управляват поредица държави в степната зона на Евразия. Според някои гоктюркски и хазарски сведения те имат свещен статут, може би близък до обожествяване, в религията на степните номади от този период.

Има две основни легенди за произхода на рода/племето Ашина:

1. Предците на тюрките живеели на края на ,,голямото блато” и били изтребени от съседно племе. Живо останало само едно десетгодишно момче, на което отрязали ръцете и краката. От гладна смърт го спасила вълчица, която после станала негова жена. След като враговете все пак убили момчето, бременната от него вълчица избягала в оазиса Турфан. Там в една пещера тя родила десет синове. Те се оженили за десет местни девойки, и дали началото на първите десет рода. Един от синовете носил името Ашина, и неговото име станало име на род. Той станал вожд на новото племе (от десет рода). В последствие родовете се увеличили на няколкостотин. Един от наследниците на Ашина – Асян шад, заселил потомците на вълчицата в Алтай (Цин Шан), където станали поданици на жуан-жуаните (жужаните), добивайки и обработвайки за тях желязо. Там племето приело наименованието türk, което съгласно легендата било свързано с местното название на Алтайските планини.

2. Предците на тюрките произхождали от владението ,,Со”. Вождът на племето – Абанбу имал седемнайсет братя, един от които – Ичжинишиду, е наречен ,,син на вълчицата”. ,,Со” било унищожено от врагове, а спасилите се родове се разпръснали. Благодарение на свръхестествените способности на Ичжинишиду, неговия род се оказал в най-благоприятно положение. Най-големият му син – Нодулу шад, се заселил в Цянси Чжучжеши (вер. Западен Саян). Към рода на Нодулу шад, се присъединил и собствения род на Абанбу. Синът на най-младата му жена се казвал Ашина. Тъй като се оказал най-силен и ловък, той станал вожд на племето и приел името Асян шад. Наследил го неговия син или племенник – Туу. Синът на Туу – Тумин (Бумин), станал основател на каганата. Подобна генеалогическа легенда привежда и Сима Цян, но този път за усуните. Това бил индоевропейски народ, населяващ поречието на р. Или (в района на ез. Балхаш). В нея се споменава, че след погром над племето, оцеляло само едно момче. То било отхранено от вълчица и врана, която в човката си му носела храна. За различните тюркски генеалогически легенди вж. Кляшторный, С., Древнетюркские рунические памятники как источник по истории Средней Азии. М., 1964.

Взето от „http://bg.wikipedia.org../../../%D0%B0/%D1%88/%D0%B8/%D0%90%D1%88%D0%B8%D0%BD%D0%B0.html“.

Категории: Статии без посочени източници | Династии | Тюрки | История на Централна Азия | История на Източна Европа | Тюркски каганат

##### Views

- Статия
- Беседа
- Текуща версия

##### Търсене

##### На други езици

- English
- ‪Norsk (bokmål)‬
- 中文