# Amer

### De Viquipèdia

Amer
la Selva
Dades municipals
Gentilici | Amerencs, amerenques
Població (2005) | 2.237 hab.
Superfície | 40,05 km²
Densitat (2005) | 55,86 hab/km²
Altitud | 186 m
Coordenades | 42°0'45"N, 2°36'14"E
Entitats de població | 10

Amer és un municipi de la comarca de la Selva.

## [edita] Descripció General

El terme municipal d’Amer, de 38,85 km2 i 2205 habitants l’any 2000, es troba a l’extrem nord-oriental de la Selva, fronterer amb la Garrotxa al nord i el Gironès a l’est. La major part del terme està molt ben deﬁnida orogràﬁcament, ja que s’estén per la totalitat de la vall baixa del Brugent. El riu travessa el terme de nord a sud ﬁns al Pasteral, on s’ajunta amb el Ter, del qual n’és aﬂuent. A ponent, la vall queda delimitada per les Guilleries: els vessants orientals del Pla de Sant Martí Sacalm al nord (800 m), i els serrats de les Sorres i de les Saleres Velles al sud, amb els punts culminants del Puig Bernat (767 m) i del Puig d’Estela. A llevant s’alça l’espadat de Santa Brígida, que s’allargassa cap a migdia ﬁns als Tres Rocs i el Puig d’Alia (496 i 469 m, respectivament), des d’on gira cap a l’est seguint la línia dels cingles de la Barroca. És en aquest punt on la vall s’obre i deixa pas a la plana ondulada de Sant Climent, que ocupa el quadrant sudoriental del municipi. Des del Pasteral, al ﬁnal de la vall, cap a ponent, el curs encaixat del Ter marca el límit sud del terme, englobant-hi el petit poble de Lloret Salvatge o de la Muntanya. La vila d’Amer (186 m) es troba en el punt on la vall, cap al nord, es comença a estrènyer, al bell mig del terme, i s’estén per un ampli espai planer deixat per un meandre a la dreta i a tocar del Brugent. Pertanyent al bisbat de Girona, està a 25 km d’aquesta ciutat, a 20 km de Santa Coloma de Farners i a 28 km d’Olot. El terme comprèn també les velles parròquies de Sant Genís Sacosta al nord-oest, Sant Climent d’Amer al sud-est i Lloret Salvatge al sud-oest, a més dels veïnats de la Costa de Santa Brígida, als peus de l’espadat; la Jonquera, aigües amunt en direcció a la vall d’Hostoles; el Colomer, a la dreta de la vall més amunt del poble; el Mont, pujant a ponent en direcció a Sant Martí Sacalm, i Palou, al sud.

## [edita] Història

Les traces més antigues de poblament humà a Amer les trobem als cingles de Sant Roc, a l’extrem nord-est del terme. En una cavitat coneguda amb el nom de “la Bauma de la Xemeneia” ha estat localitzat un jaciment del paleolític superior on s’hi han exhumat restes d’indústria lítica i de fauna. Molt a prop, al Cau Negre de Sant Roc, l’any 1981 hom hi excavà el que semblaven les restes d’una incineració del Bronze Final (1200-650 aC).

D’època ibèrica es troben importants vestigis al cim del Puig d’Alia o Puig Galí, a llevant del terme, una elevació estratègicament situada entre les valls del Ter, del Llémena i del Brugent, amb un ampli domini visual. Diverses recollides de material i alguna estructura encara visible permeten avançar l’existència a l’indret d’un poblat ibèric, però el més interessant és l’existència d’una torre rectangular de 9’70 per 7’75 metres que, a manca d’excavacions arqueològiques, es pot interpretar com una torre romana de vigilància dels segles II-I aC.

En època romana, el poblament degué ser intens al fons de la vall, seguint el curs del Brugent. Si bé manquen encara troballes concretes i especíﬁques, topònims com els dels importants masos de Gallissà i Palou, documentats ja els anys 949 i 860, respectivament, fan pensar-hi amb certesa, així com la troballa d’enterraments en tegula en el subsòl de l’església de Santa Maria. Aquestes tombes són anteriors a la fundació del monestir, l’any 949, i possiblement també a la de la cel·la de “Santa Maria vora el riu Amera”, dependent del monestir de Sant Medir (Sant Gregori, Gironès) i coneguda des de l’any 840.

Va ser precisament la consagració del monestir de Santa Maria d’Amer, promogut per la mateixa comunitat de Sant Medir, el 9 de novembre de 949, el que va marcar l’evolució històrica de la població durant molts segles. Els dominis del monestir s’estengueren al llarg de l’edat mitjana per tota la vall i més enllà, i l’abat exercí la jurisdicció civil del poble durant tota l’època feudal, essent-ne, per tant, el senyor jurisdiccional.

L’evolució medieval d’Amer és coneguda per diversos fets ben signiﬁcatius, i els segles XII a XIV se’ns presenten com una etapa de gran activitat. En primer lloc, ja es té notícia de l’existència d’un mercat des del segle XII, el mateix moment en què es reformà i s’amplià el mateix conjunt monàstic. Es consagrà, també, l’església parroquial de Sant Miquel, avui desapareguda. Fora del nucli, prengueren forma les parròquies de Sant Agustí de Lloret Salvatge i Sant Genís Sacosta, i també es té notícia de la capella de Sant Marçal. El castell d’Estela vigilava el terme des del cim de la carena que, al sud-oest de la vila, separa les valls del Ter i del Brugent, i a Sant Climent, la família Roca-salva, pertanyent a la petita noblesa, hi bastí la seva casa forta.

Al segle XIII l’abat d’Amer obtingué privilegi de notaria (1228) i de justícia (1237), però les càrregues feudals que suportava la població motivaren un cert despoblament, que no cessà ﬁns que, l’any 1335, l’abat renuncià als mals usos sobre la població remença del terme. La recuperació que seguí a aquesta mesura, tanmateix, s’acabà sobtadament, colpejada primer pels fortíssims terratrèmols de 1427 i després pels greus conﬂictes remences, dels quals Amer en fou escenari privilegiat.

El 15 de març de 1427, un terratrèmol va destruir bona part del complex monàstic (el claustre, per exemple, desapareixeria per sempre), l’església de Sant Miquel i una vuitantena de cases del poble, sense comptar els estralls esparsos arreu del terme. La recuperació va ser lenta, i més tenint en compte el context de crisi general que afectà tot el país en aquells moments ﬁnals de l’edat mitjana i les diverses pestes que se succeïren, entre les quals en destaca una d’esdevinguda l’any 1483.

Les guerres remences, que afectaren amb força aquests encontorns, afegiren un nou factor de crisi. Amer, tanmateix, jugà un paper important en la resolució del conﬂicte, ja que primer fou escenari de diverses reunions dels pagesos revoltats, i després a dues bandes amb els representants del rei Ferran el Catòlic. El procés culminà amb el compromís d’arbitratge del monarca en el conﬂicte en una reunió mantinguda a la vila el 8 de novembre de 1485, que obrí la porta a la resolució deﬁnitiva de la revolta l’any següent.

Aquests anys també foren importants de cares a la reestructuració de l’administració local d’Amer. L’any 1461 el príncep Carles de Viana concedí a la vila el privilegi de nomenar dos cònsols i sis consellers, i altres tants per a la vall i el terme. El 1481 el rei Joan II hi afegí els drets de taverna, ﬂeca, tall de carns, pa, pastat, peix, cansalada i civada. Finalment, el 1493, el rei Ferran II concedí a Amer el privilegi de nomenar batlle amb bastó reial, assistit per un jutge, un escrivà i un agutzil. El primer batlle fou Antoni Concs, però això encetà un conﬂicte amb la ciutat de Girona (que pretenia conservar la jurisdicció sobre Amer obtinguda unes dècades abans, en plena crisi), que no es va resoldre ﬁns al 1512.

El segle XVI va veure com el procés de recuperació i reconstrucció es consolidava, i tornà una normalitat que no fou estroncada ﬁns a la Guerra dels Segadors. L’any 1640, Amer ja fou l’escenari d’una de les primeres batalles de la contesa entre els revoltats i els “tercios”, als quals es negà, amb èxit, l’entrada i allotjament al poble pocs dies després d’esclatar la revolta a Santa Coloma i Riudarenes. Una de les principals conseqüències d’aquest conﬂicte, que s’allargà ﬁns al 1659 i en el qual Amer oferí una important resistència a les tropes castellanes, fou la destrucció de l’església parroquial de Sant Miquel, que ja no fou reconstruïda. Les funcions parroquials passaren llavors a l’església del monestir i el solar de l’antic temple es va convertir, ﬁns avui, en una plaça. La guerra contra França de 1690-1697 també afectà molt seriosament la vila, que fou saquejada i incendiada, de tal manera que va caldre un nou procés de reconstrucció en els anys immediatament posteriors.

El segle XVIII, en canvi, fou tranquil i els grans conﬂictes sembla que van afectar el poble de manera molt lleu. Aquest segle, de fet, és conegut a Amer per diverses obres de relleu. Fou ara quan la Plaça de la Vila adquirí la seva fesomia deﬁnitiva i quan s’ampliaren les estances del monestir i es reformà l’església, que s’enriquí La costa de Santa Brígida, amb l’ermita al cim Cingles de la Barroca amb diversos altars i retaules d’estil barroc, rococó i neoclàssic. Però on la prosperitat del segle XVIII queda més clarament reﬂectida és en el nombre d’habitants del terme, que passà de 515 l’any 1718 a 1498 l’any 1787. Aquesta població, a grans trets, es va mantenir durant les dècades subsegüents, donat que la Guerra del Francès (1808-1814) tampoc va afectar especialment la vila.

L’any 1835 es produí l’exclaustració del monestir i l’abolició deﬁnitiva dels poder feudals que mantenia sobre el terme, un fet que va canviar radicalment la vida d’Amer, que es va haver d’adaptar als nous temps. La momentània recessió que es produí a les dècades centrals del segle XIX, a més, vingué acompanyada de l’ocupació carlina de la població durant la Guerra dels Matiners (1848-1849), en què Amer fou durant un temps centre d’operacions de les tropes carlines, comandades pel general Cabrera, ﬁns que foren derrotades a la batalla del Pasteral, esdevinguda el 26 de gener de 1849.

Malgrat tot, l’empenta econòmica i demogràﬁca que havia començat al segle XVIII va permetre contrarestar perfectament aquests successos a Amer, que (amb Sant Julià del Llor inclòs) l’any 1860 ja comptava amb 3005 habitants. La prosperitat de l’agricultura va convertir el mercat d’Amer en un dels més importants de les rodalies i va anar acompanyada ben aviat per una incipient industrialització. El procés es va accelerar a partir de 1894 amb l’arribada de la línia de ferrocarril Girona-Olot, de la qual l’estació d’Amer en fou una de les més actives i importants, ja que comptava també amb un taller de reparació de vagons i màquines.

Els avellaners d'Amer

Una de les activitats afavorides per l’arribada del tren va ser la creació d’un balneari a la Font Picant, la qual va ser declarada d’utilitat pública l’any 1903, gràcies a les propietats de la seva aigua carbònica. L’hotel “Amer Palatín”, bastit l’any 1930, en fou l’ediﬁci més notable, però tot el conjunt va desaparèixer després de la Guerra Civil, amb la decadència generalitzada de l’ús dels balnearis. Es va mantenir i potenciar, tanmateix, la planta embotelladora d’aigua, que va canviar el nom pel de “Fonter”, i que encara avui és ben activa.

Amer també participà dels importants canvis polítics esdevinguts als anys 30: les eleccions de 1931, que comportaren la proclamació de la Segona República, foren guanyades a Amer per Esquerra Republicana de Catalunya per àmplia majoria (80’5%), i la mateixa força política, tot i que de manera més mitigada, fou predominant al llarg dels anys successius. L’esclat de la Guerra Civil comportà la destrucció de bona part del mobiliari litúrgic i de l’arxiu de l’església, i la mort d’alguns amerencs al front, encara que la població es deslliurà de ser bombardejada. La postguerra i la repressió, com a tot arreu, també s’hi feren sentir: l’any 1940 31 persones (el 9 % de la població) foren empresonades per motius polítics.

Sota la llarga alcaldia de Narcís Junquera i Rigau (1939-1973) començaren a produir- se les transformacions de la segona meitat del segle XX que, com a tot arreu, canviaren deﬁnitivament la fesomia del terme, la població del qual anà augmentant, encara que d’una manera moderada. La industrialització, si bé no excessiva, provocà l’arribada de fàbriques i empreses a la zona baixa de la vall, a banda i banda de la carretera, en un procés que, sobretot, s’accelerà a partir dels anys

Antiga estació del ferrocarril Girona-Olot, actual Punt d’Informació de BTT seixanta. Entre les indústries sorgides a Amer en aquests moments destaquen les tèxtils i les de productes farmacèutics. La consolidació de l’eix Girona-Olot per carretera i l’auge del transport privat van comportar, a més, la crisi i el tancament, l’any 1969, de la línia del ferrocarril que feia més de setanta anys que funcionava i que tant havia inﬂuït en l’Amer de les primeres dècades del segle.

Antiga estació del ferrocarril Girona-Olot, actual Punt d'Informació de BTT

Paral·lelament, les grans transformacions al món agrari comportaren l’abandó de les petites explotacions rurals tradicionals tant del pla com, sobretot, de la muntanya, i els amerencs passaren a treballar en massa al sector industrial o de serveis. Així, el poblament del terme s’anà concentrant al nucli urbà, i els diversos veïnats i agregats, llevat dels més propers a la carretera, van iniciar un acusadíssim procés de despoblament, culminat els darrers vint anys. L’excepció fou la construcció de la Colònia de la Hidroelèctrica als anys 60, una urbanització ubicada al sud del terme, ben planiﬁcada, creada per allotjar personal que treballava a la presa de Susqueda.

L’expansió del nucli urbà que han comportat tots aquests canvis s’ha concentrat, sobretot, a banda i banda de la carretera i també cap a l’altra riba del Brugent, a la zona coneguda com Solivent, en una urbanització endegada l’any 1979 i avui en ple funcionament. Aquesta darrera etapa històrica ha vist també l’aparició a Amer de diversos serveis i equipaments, dels quals l’Institut d’Ensenyament Secundari en fou dels pioners. Inaugurat l’any 1966 com a CLA (col·legi lliure adoptat) dependent de l’Institut Montsacopa d’Olot, esdevingué deﬁnitivament institut l’any 1980. Els anys 80 veieren també la regularització del polígon industrial i l’inici d’arranjament del nucli urbà, especialment els entorns del monestir, treballs que foren enllestits al llarg de la dècada següent.

Des de les primeres eleccions democràtiques, l’any 1979, el govern municipal d’Amer anà a càrrec de la llista local de la coalició Convergència i Unió. Sota el govern de Josep Puigdemont, Sant Julià del Llor i Bonmatí, que ﬁns aleshores havien format part d’Amer, es constituïren en municipi independent. L’any 1999, les urnes donaren per primer cop la victòria a una llista independent, encapçalada per Joan Güell i Panosa, que és qui actualment ostenta el càrrec d’alcalde. El nou pavelló poliesportiu Absis romànics i campanar de l’església del monestir

## [edita] Enllaços externs

- Pàgina web de l'Ajuntament
- Informació de la Generalitat de Catalunya
- Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
- www.vila-amer.net

Vista de la vila d'Amer

| A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Amer

| Aquest article sobre Catalunya és un esborrany i possiblement li calgui una expansió substancial o una bona reestructuració del seu contingut. Per això, podeu ajudar la Viquipèdia expandint-lo i millorant la seva qualitat traduint d'altres viquipèdies, posant textos amb el permís de l'autor o extraient-ne informació.

Obtingut de "http://ca.wikipedia.org../../../a/m/e/Amer.html"

Categories: Esborranys de Catalunya | Municipis de la Selva

##### Views

- Article
- Discussió
- Revisió actual

##### Cerca

##### En altres llengües

- Euskara
- Italiano
- Lumbaart
- Português