# Buněčná stěna

### Z Wikipedie, otevřené encyklopedie

Buněčná stěna je pevná struktura, která vzniká na povrchu buněk bakterií, archeí, hub, rostlin a řas. Plní ochrannou funkci a funkci vnější kostry buňky. Jde o první pozorovanou buněčnou strukturu na mikroskopické úrovni - za pomoci jednoduchého světelného mikroskopu ji u příčného řezu korkem sledoval Robert Hooke v roce 1665.

## [editovat] Buněčná stěna rostlin

Na tomto obrázku rostlinné buňky je buněčná stěna znázorněna zeleně. (Pod ní je žlutě označena cytoplazmatická membrána)

Buněčná stěna rostlin má spoustu funkcí:

1. tvoří vnější kostru buňky, která brání její expansi v důsledku osmózy a jí vznikajícího turgoru
2. tvoří mechanické struktury v rámci celé rostliny
3. tvoří ochranný obal, chránící rostlinu před prostředím a patogeny
4. tvoří sklad určitých makromolekulárních látek

### [editovat] Složení buněčné stěny u rostlin

Základní strukturní kostru buněčné stěny tvoří celulózy, hemicelulózy a pektiny. Kromě těchto základních látek existují další, kterými buňka inkorpuruje buněčnou stěnu. V první řadě jde o proteiny, z nichž nejdůležitější jsou: glykoproteiny bohaté na hydroxyprolin (HPGP), arabinogalaktanové proteiny (AGP), proteiny bohaté na glycin (GRPs) a proteiny bohaté na prolin (PRPs). S výjimkou na glycin bohatých proteinů jde ve všech případech o glykosiláty obsahující hydroxyprolin. Buněčná stěna rostliny může být navíc (zejména v oblasti sekundárních a terciálních vrstev) vyztužena organickými (lignin, kutin, suberin, vosky) či anorganickými látkami.

#### [editovat] Vznik a struktura buněčné stěny

Střední lamela vzniká především z pektinových látek (zejména pak hořečnatých a vápenatých pektinů) a při dělení buňky a v budoucnu odděluje buněčné stěny sousedních buněk. Na ni se přikládá primární stěna obsahující zejména celulózy, hemicelulózy a pektiny, přičemž celulózová vlákna jsou v ní uspořádány v síťovině. Je pružná a snadno roste do šířky přikládáním nových celulózních mikrofibril, takže nijak nepřekáží růstu buněk. K primární stěně se po ukončení růstu buňky může zevnitř přikládat ještě sekundární stěna, která je zpravidla výrazně silnější, je obohacena mnoha organickými a anorganickými látkami a její celulózní vlákna jsou uspořádána souběžně. Vznik sekundární stěny se označuje za tloustnutí buněčné stěny a leckdy může vést až k odumření protoplastu.

Tloustnutí buněčné stěny se často omezuje jen na určitá místa v rostlině a nemusí být ploštné v celé buňce - například u cév s vodivou funkcí jsou charakteristická tloustnutí kruhovitá či šroubovitá.

V buněčné stěně se zpravidla nacházejí tzv. tečky (malé otvory), kterými procházejí plazmodezmy - vlákna cytoplazmy spojující protoplasty sousedních buněk. V rámci rostlinných pletiv či celých rostlin se pak často užívá pojem symplast (pro navzájem propojené protoplasty sousedních buněk) a apoplast (pro systém jejich buněčných stěn a mezibuněčných prostor).

#### [editovat] Růst buněčné stěny

Vedle tloustnutí má buněčná stěna možnost růst, tedy přirůstat laterálně a zvětšovat svůj obvod a povrch. Buněčná stěna je sice do jisté míry pružná, ale ne do té míry aby umožňovala další růst buňky, která je uvnitř svých stěn uvězněna. K tomu aby to bylo možné je zapotřebí nejprve konzistentní strukturu celuózových a pektinových vláken rozvolnit. Buněčná stěna neroste také sama od sebe, ale na základě „žádosti“ z buněčného protoplastu a se spoluprácí cytoplazmy (je potřeba do Buněčné stěny dopravovat nový stavební materiál).

Proces. Na začátku musí buňka sama jako celek získat impuls k růstu. Podmínkou pro tento růst je přítomnost auxinu, jehož změna v aktuální koncentraci uvnitř buňky (ať už na základě syntézy nebo spíše díky transportu do buňky z okolí) může být jedním z takovýchto signálů. Auxin pak začne působit na transport vodíkových iontů ven z buňky přes membránu do buněčné stěny. Následné okyselení buněčné stěny způsobí aktivaci enzymů známých jako expanziny, které narušují vazby ve struktuře buněčné stěny. V takto narušené buněčné stěně je celuózo-pektinová síťovina uvolněná a pod tlakem, který přichází zevnitř buňky (s rostoucím obsahem buňky, obzvláště vakuol a jimi generovaného turgoru) se může více roztáhnout. Nově roztažená původní kostra se znovu vyzpevní jednotlivými složkami buněčné stěny.

## [editovat] Buněčná stěna hub

Pouze některé druhy říše hub vytvářejí buněčnou stěnu. Ta je tvořena celulózou a chitinem. Působí jako ochranný faktor, vnější kostra a ochrana před osmotickou lyzí. Mnoho fungicidů je založeno na principu narušování této stěny. Složení a struktura buněčné stěny hub závisí více než u jiných organismů na prostředí, životním cyklu a úloze buňky.

## [editovat] Prokaryotická buněčná stěna

Primární funkcí buněčné stěny bakterií je vnější opora a ochrana pře prostředím, resp. (u patogenů) před imunitním systémem hostitele. Důležitou roli hraje též ochrana před osmotickou lyzí - rozdíly mezi vnitřním a vnějším prostředím dané osmotickými jevy mohou vyvolat vnitřní přetlak až 15 atmosfér.

Rozlišujeme dva základní typy uspořádání bakteriální buněčné stěny:

Buněčná stěna grampozitivních bakterií je tlustší a skládá se převážně z peptidoglykanů. Je barvitelná krystalickou violetí, kterou z ní nelze vymýt alkoholem - z Gramova barvení tedy vychází zbarvena modrofialově. Mnoho antibiotik je svým účinkem zaměřeno na narušení struktury buněčné stěny (např. penicilin).

Buněčná stěna gramnegativních bakterií je považována za odolnější, pokud jde o vzdorování antibiotikům a imunitnímu systému. Je podstatně tenčí, peptidoglykanová vrstva je zredukována a převahu mají liposacharidy. Svrchu je překryta druhou membránou. Je barvitelná krystalickou violetí, ale alkohol ji z ní vymývá, pročež z Gramova barvení vychází růžová, dodatěčně zabarvena safraninovým roztokem.

Organismy říše Archea nemají buněčnou stěnu tvořenou peptidoglykany, ale některé z nich v ní obsahují pseudopeptidoglykan podobné struktury a funkce.

Organely a struktury buňky
jádro • mitochondrie • plastidy • cytoplazmatická membrána • endoplazmatické retikulum • Golgiho aparát • lyzozom • vakuola • thylakoid • cytoplazma • cytoskelet • dělící vřeténko • centriola • ribozom • buněčná stěna • bičík • peroxizom • inkluze

## [editovat] Reference

- Kincl, L.; Kincl, M. a Jakrlová J.: Biologie rostlin pro 1. ročník gymnázií; 1993

Citováno z „http://cs.wikipedia.org../../../b/u/n/Bun%C4%9B%C4%8Dn%C3%A1_st%C4%9Bna.html“

Kategorie: Cytologie

##### Views

- Článek
- Diskuse
- Aktuální verze

##### Hledání

##### V jiných jazycích

- العربية
- Dansk
- Deutsch
- English
- Español
- Euskara
- Suomi
- Français
- עברית
- Hrvatski
- Íslenska
- 日本語
- Lietuvių
- Македонски
- Nederlands
- Polski
- Português
- Русский
- Simple English
- Slovenčina
- Basa Sunda
- Svenska
- Türkçe
- 中文