# Asonanca

### Izvor: Wikipedija

Asonanca (asonancija) glasovna je figura koja nastaje ponavljanjem istih samoglasnika radi postizanja zvukovnog ugođaja, ritma ili glasovnih efekata.

## [uredi] Primjeri asonance

- Antun Gustav Matoš, „Jesenje veče”

> Olovne i teške snove snivaju
> Oblaci nad tamnim gorskim stranama
> Monotone sjene rijekom plivaju,
> Žutom rijekom među golim granama.

- Dragutin Tadijanović, „Prsten”

> Oni koji poznaju drago kamenje.Gotova je pjesma
> O prstenu. O mojem ili tvojem prstenu?

- Dragutin Tadijanović, „Dugo u noć, u zimsku bijelu noć”

> Dugo u noć, u zimsku bijelu noć

- Tin Ujević, „Visoki jablani”

> Oni imaju visoka čela, vijorne kose, široke grudi

Asonanca se može protegnuti kroz cijelu kiticu ili pjesmu. Ako se ponavlja na početku riječi, govorimo o glasovnoj anafori, a ako se ponavlja na kraju riječi, govorimo o glasovnoj epifori. Asonanca kao glasovna epifora:

- Antun Gustav Matoš, „Srodnost”

> Đurđic, skroman cvjetić, sitan, tih i fin,
> Dršće, strepi i zebe kao da je zima,
> Zvoni bijele psalme svojim zvončićima,
> Potajno kraj vrbe, gdje je stari mlin.

Dobavljeno iz "http://hr.wikipedia.org../../../a/s/o/Asonanca.html"

Kategorija: Figure dikcije

##### Views

- Članak
- Razgovor
- Trenutna inačica

##### Traži

##### Drugi jezici

- Česky
- Deutsch
- English
- Français
- Magyar
- ‪Norsk (bokmål)‬
- Português
- Русский
- Svenska