# Franjo Rački

### Izvor: Wikipedija

Franjo Rački

Franjo Rački (Fužine, 25. studenog 1828. – Zagreb, 13. veljače 1894.), hrvatski povjesničar, političar, publicist, kulturni djelatnik.

U Senju i Varaždinu završava gimnaziju, a teologiju u Senju, gdje ga je biskup Ožegović 1852. zaredio za svećenika. U Beču god. 1855. promoviran je u doktora teologije. U Senju je postavljen za profesora, i ovdje zapravo započinje njegov povjesničarski rad, kojemu će ostali vjeran do kraja života. Marljiv i pun nacionalnoga zanosa organizirao je po Kvarnerskim otocima skupljanje glagoljskih listina, a i sam je volio tražiti i istraživati, pa često odlazi na Krk, u Bašku, gdje se čuvala znamenita Bašćanska ploča.

Danima je Rački prosjedio ispred ploče, za koju su neki držali da je pisana nekom kriptografijom, pozorno precrtavao svako slovo i uskoro objavo rad Viek i djelovanje sv. Cirilla i Methoda slavjamkih apošlolov. Već u toj ranoj fazi povjesničarskoga istraživanja otkriva sklonost prema prvim stoljećima hrvatske prošlosti, ali također i ljubav spram slavenstvu.

Njegova marljivost i talent nisu ostali neprimjećeni, pa je iz Senja god. 1857. premješten u Rim u Hrvatski zavod Sv. Jeronima, gdjeje ostao pune tri godine, živeći životom punim odricanja. Međutim, Rački je boravak u Rimu iskoristio za rad po arhivima, tražeći dokumente o hrvatskoj povijesti, a također i za usavršavanje u struci; polazi tečajeve iz paleografije i pomoćnih povijesnih znanosti.

U rimskim arhivima nalazi mnoštvo dokumenata o bogumilima, koje je Crkva tijekom stoljeća sakupila u borbi protiv te "hereze", pa ga ovo pitanje snažno zaokupilo. Djelo Bogomili i Patareni Rački je objavio petnaestak godina kasnije, i po općem sudu povjesničara ta knjiga je prijelomnica u tumačenju Crkve bosanske. Rački je u njem zasnovao "bogumilsku hipotezu", po kojoj je Crkva bosanska nastala pod utjecajem dualističkih heretičkih učenja iz Bugarske i Makedonije koje su nastale u 9. stoljeću. Izuzetno provokativna i intrigantna, ta je teorija dominirala većim dijelom 19. i 20. stoljeća, no danas je uglavnom odbačena u svom izvornom obliku, jer je najraširenije stanovište da je Crkva bosanska kršćanska vjerska sljedba koja je jedino u ustroju, no ne i u nauku odstupala od Katoličke crkve u krilu koje je i nastala.

Godine 1861., kao zastupnik senjskoga kaptola, postaje zastupnik Hrvatskoga sabora koji je sazvan poslije dvanaestogodišnje stanke. Bio je, uz Starčevića, jedino seljačko dijete u Saboru. Rački je pisao mnogo i to o gotovo svim aktualnim temama i problemima svoga doba, koji su bili u svezi s Hrvatskom i njezinim položajem u Monarhiji. Nadahnjivala ga je hrvatska povijest, hrvatsko državno pravo, živo se zalagao za utjelovljenje Dalmacije u Bansku Hrvatsku, pisao je rasprave o hrvatstvu Srijema, Rijeke, ali njegova glavna preokupacija bio je odnos Hrvatske prema Mađarskoj. Mađare, koji su poput njezinog eksponenta Kosshuta znali ponavljati: "A gdje je ta Hrvatska? Ne možemo je naći na karti!", upozoravao je: "Hrvatska bijaše priznata za neovisnu državu od međunarodnoga evropejskoga prava jur u ono doba kada o Ugarskoj ne mogaše ni spomena biti. Hrvatska i kao kraljevina je starija od Ugarske i od nje posvema neovisna. Pored krune sv. Stjepana sjaše u Evropi kruna hrvatska".

Obično se biskupa Strossmayera drži ideologom jugoslavenstva, ali sva je prilika da prvenstvo pripada povjesničaru Račkom. Jugoslavenstvo Račkoga i biskupa đakovačkoga, koje stupa na scenu padom apsolutizma "bilo je iskreno i duboko - piše povjesničar Košćak - ali su protiv sebe imali već izgrađenu srpsku ideju, koju je na narodnom planu razradio Vuk Karadžić, a na državnom Ilija Garašanin u poznatom spisu Načertanije (1844.), koje trasira putove za obnovu Dušanova carstva. Nasuprot toj ideji, kod Hrvata su državnu ideju u čistom obliku istakli Ante Starčević i Eugen Kvaternik, koji su stali na čelo Stranke prava. I jugoslavenski orijentirana Narodna stranka morala je tijekom vremena povesti računa o činjenici dvaju nacionalnih i državnih središta".

Neosporna je činjenica da su se i Rački i Strossmayer zalagali ne samo za kulturno nego i političko jedinstvo Južnih Slavena, gledajući u Kneževini Srbiji Pijemont, ali kada su upoznali prave namjere Srba, odnosno njihovu strategiju po kojoj je jugoslavenstvo bilo samo drugo ime za Veliku Srbiju, uslijedilo je razočarenje i povratak hrvatstvu. Rački je prema jugoslavenskoj ideologiji bio dosta emotivan, pa i nekritičan. Često je pisao zanosno, bez znanstvene argumentacije i potvrde u izvorima. Poneke njegove povijesne tvrdnje, kao na primjer da je srpski car Dušan htio Srbiju staviti na čelo udružene Jugoslavije, negativno su utjecale na čitav jedan naraštaj hrvatskih povjesničara. Ovih tvrdnji Rački se poslije odrekao držeći ih "pjesničkim primjesama", ali šteta je već bila učinjena.

Trajnije je vrijednosti povjesničarski i arhivarski rad Račkoga. Pokrenuo je list Književnik, prvi hrvatski znanstveni časopis za povijest i jezik, te izuzetno utjecajna kulturno politička glasila "Obzor" i "Vienac". Također, Rački bijaše glavnom djelatnom osobom kod utemeljenja ondašnje Jugoslavenske, kasnije Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti, a dao je velik prinos u proširenju Sveučilišta u Zagrebu. U samoj Akademiji Franjo Rački je osnovao većinu njenih publikacija koje postoje i danas, časopise Rad, Starine te izuzetno važni Codex diplomaticus Regni Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae za koji je rečeno da je takav pravni monument kakva nemaju ni mnogi daleko brojniji narodi, te zasnovao knjižnicu, arhiv i Akademijin Rječnik. Zacrtavši njenu usmjerbu, Rački je odredio djelovanje Akademije u više desetljeća, poglavito na društvenom i humanističkom planu. Iako je posljedak djelovanja Račkoga najvažniji na organizacijskom i kulturnopovijesnom polju, trajne su vrijednosti i njegova izvorna historiografska djela-bilo kao izazov, bilo kao fond znanja koji je u temeljima daljnjega razvitka povijesnih znanosti. To se odnosi na knjige i spise Bogomili i patareni, Povjesnik Ivan Lučić, Nutarnje stanje Hrvatske prije XII. stoljeća, Stari grb bosanski, Povelje bosanskog kralja Tvrtka. Krunu znanstvenoga rada Franje Račkoga čini monumentalna Documenta historiae Croaticae periodum antiaquam illustrantia.

Dobavljeno iz "http://hr.wikipedia.org../../../f/r/a/Franjo_Ra%C4%8Dki_cc68.html"

Kategorije: Hrvatski povjesničari | Hrvatski političari | Hrvatski književnici

##### Views

- Članak
- Razgovor
- Trenutna inačica

##### Traži

##### Drugi jezici

- Bosanski