# Babilon

### A Wikipédiából, a szabad lexikonból.

| Ókorportál

Mezopotámia földrajza
Eufrátesz | Tigris
Asszíria
Babilónia
Sumer | Akkád
Tengerföld
Sumer városok

- Eridu
- Iszin
- Kis
- Lagas
- Larsza

- Nippur
- Umma
- Ur
- Uruk
- Surrupak

Akkád városok
Babilóniai városok

- Agade
- Babilon

- Borszippa
- Szippar

Asszíriai városok

- Assur
- Dúr-Sarrukín
- Kalhu

- Kár-Tukulti-Ninurta
- Ninive
- Nuzi

Egyéb városok

- Dér
- Ékallaté
- Esnunna

- Harrán
- Karkemis
- Mári

szerkeszt

Babilon, eredeti görög formájában Babülón, akkádul Báb-ili/Báb-iláni (az istenek kapuja), héberül Babel (בבל), egy ókori mezopotámiai nagyváros volt az Eufrátesz partján, amely fontos szerepet játszott a korszak történetében. Ma Irakban, al-Hilla városa közelében fekszik.

Babilon célja az emberiség egyesítése volt, amint az Nabukodonozor király imájából is kiolvasható:

  „Én, a Te teremtményed, áldalak Téged, Uram!... Te adtad nékem a hatalmat, hogy a népeket a Te akaratod szerint kormányozzam... Tágítsd birodalmadat, terjeszd a Te szentélyednek tiszteletét!... Népek uralkodója, hallgasd meg imámat!... A föld népei mind az Isten kapujába fognak jönni.”

## [szerkesztés] A város története

Babilon neve presumer eredetű, eredetileg az ismeretlen jelentésű Babilla volt. Ezt az akkád népetimológia később az értelmes, hasonló hangzású „Istenek kapuja” névre cserélte fel.

Babilon, Marduk isten legfőbb kultuszhelyének első említése az akkád Sarrukín idejéből (Kr. e. 24. század) származik. A város fokozatosan növekvő jelentőségét mutatja, hogy a III. uri dinasztia idején már tartományi székhely volt. A Kr. e. 20. század körül amurrúk szállták meg a vidéket, és Babilonban is ők alapítottak dinasztiát. Ez a Kr. e. 19. század végén még I. Samsi-Adad Asszíriájának vazallusa volt, ám Samsi-Adad fiának, Ismé-Dagannak már az Óbabiloni Birodalom alapítójától, a törvényeiről nevezetes Hammurapitól (Kr. e. 1792 – Kr. e. 1750) volt félnivalója. (Az nem bizonyítható, hogy valóban hűbéressé is tette volt hűbérurát.)

Ebben a korban a város már egyértelműen Sumer és Akkád (együttes nevén innentől fogva Babilónia) központja volt, azonban az alapítója halála után egyre gyengülő és mind kisebb területet ellenőrző Hammurapi-dinasztia uralmát Kr. e. 1595-ben megdöntötte I. Mursilis hettita király váratlan támadása. Az ezt követő kassú uralom alatt a királyokat továbbra is Babilonban koronázták meg, de mind nagyobb jelentőségre tett szert a két környékbeli város, a Nergál-szentélyéről híres Szippar és a Nabút mindenek felett tisztelő Borszippa.

Babilon rekonstruált falai

A Kr. e. 1. évezredben politikai szempontból Babilon egyértelműen Asszíria alárendeltje lett, azonban Marduk kultusza miatt kiemelt kulturális és vallási szerepe volt, és valamiféle belső önkormányzattal rendelkezett. A helyzetet bonyolította, hogy Babilóniába számos arámi és káld csoport települt, amelyek a helyi elittel és a délkeleti Elámmal összefogva sok esetben megkíséreltek elszakadni az északi birodalomtól.

Istár oroszlánja

Asszíriában az egyes uralkodók eltérően viszonyultak a szent városhoz. Szín-ahhé-eriba Kr. e. 689-ben porig rombolta a várost, istenszobrait pedig elszállíttatta, illetve megsemmisíttette. Fia, Assur-ah-iddina és unokája, Assur-bán-apli ezzel szemben bőséges segítséget adott Babilon újjáépítéséhez.

Az Újbabiloni Birodalom központjaként lett igazi világváros Babilonból. A Nabú-apal-uszur által megkezdett építkezéseket fia, II. Nabú-kudurri-uszur (Kr. e. 605 – Kr. e. 562) fejezte be. Ekkor készült el az ókori világ hét csodája között említett két építmény, a kék mázas cseréppel borított, rendkívül impozáns városfal, valamint Szemirámisz függőkertje. Ez utóbbi helyét a mai napig nem sikerült pontosan meghatározni.

A berlini Pergamon Museumban őrzött, rekonstruált Istár-kapu

Mivel az utolsó királytól, a múzeumot alapító Nabú-naidtól Kr. e. 539-ben ostrom nélkül – sőt a Marduk-papság támogatásával – sikerült II. Kürosz óperzsa királynak átvenni a hatalmat, a frissen felújított, gyönyörű város megmaradt (az egyik) királyi székhelynek. Sőt, a Kr. e. 4. század végén a keleti despotizmus eszmeiségét átvevő Nagy Sándor is Babilonban rendezte be fővárosát. Ő bonttatta le a város híres zikkuratját, a bibliai Bábel tornyát megihlető Étemenankit (nevének jelentése: az Ég és Föld háza). Eredetileg újjá akarta építtetni, ám amikor meghalt (Kr. e. 323), még épphogy befejeződtek a bontási munkálatok. Utódai alatt már nem restaurálták a várost. A Szeleukida Birodalom uralkodói már egy újonnan alapított, Tigris parti városban, Szeleukeiában rendezkedtek be. Egy Kr. e. 275-re datálható tábla arról értesít minket, hogy Babilon lakóit az új város építésére deportálták át Szeleukeiába. Ezt a város, a világmindenség egykori központja, már nem élte túl, és soha többé nem népesült be újra.

## [szerkesztés] Társadalma

A Hammurapi-féle "törvénykönyv" a következő három társadalmi kategóriát különböztette meg.

- Awélum – Jelentése: ember. A Hammurapi-féle "törvénykönyvben" a legmagasabb társadalmi helyzetű, szabad, teljes jogú személy.
- Muskénum – A Hammurapi-féle "törvénykönyv" ranglétráján a szabadok és a szolgák közt elhelyezkedő, valamely nagyobb szervezőegységtől (palota, templom) függő, félszabad személy.
- Wardum – Jelentése: szolga. A Hammurapi-féle "törvénykönyv" legalacsonyabb rangú kategóriája. Rabszolgaként való fordítása nem szerencsés, mert saját tulajdona lehetett, házasodhatott, és a rendelkezések őt is védték.

## [szerkesztés] Városkép

Babilonra szűk utcák és ablaktalan házak voltak jellemzőek.

Babilon istenének – Marduknak – a hatlépcsős, majd száz méter magas templomtornya tájékozódási pont volt az utazók számára. A másik ismertetőjel az volt, hogy a várost hegyesszögű háromszög formájú, mintegy 18 m magas agyagtégla falak vették körül, amelyek a tágas síkságon már a távolból felismerhetőek voltak. Miután a látogató egy széles árkon, majd a fal valamelyik kapuján átjutott, a kettős erődítményfal belsejéhez ért. Ezek az erődfalak a folyó mindkét partjáról merőlegesen indultak, egy téglalapot alkotva.

Az Eufrátesz keresztülfolyik a városon, két különböző részre osztva azt.

Északon a falakon belül a király 18 m magas, agyatéglából épített alapokon álló nyári palotája állt. A folyó mentén haladó utat felvonulási útnak nevezték és az egyik városkapuhoz, pontosan az Istár-kapuhoz vezetett. Újévi ünnepek alkalmából itt vonult fel a nép. Nabukodonozor az utat Aibur-sábának nevezte, amely annyit jelent: nem győzhet az ellenség. Az Istár-kapunál a 3,72 m széles külső falat „Nimiti-Bél”-nek nevezték. Húsz-húsz méterre egymástól merőlegesen előreugró tornyok magasodtak rajta. Az erődítményen belül a második fal, az úgynevezett „Imgur-Bél” helyezkedett el.

Az Eufrátesztől keletre helyezkedett el az óváros, amelyet szintén körülvett egy erődítmény.

Közvetlenül az Eufrátesz mentén, mindkét falon kívül volt a fővár, ahol a palotamúzeum működött, ahol a király korábbi korokból és más területekről származó műtárgyakat őrzött.

A városfal mögött volt a déli palota, amely az udvartartás és a közigazgatás céljait szolgálta.

A palota mellett Marduk templomkörzete volt. Itt volt Babilon centruma, s itt volt a város legnagyobb bazárja, ahol a Föld minden tájáról származó termékekkel kereskedtek.

Babilon alaprajza áttekinthető volt: hosszú, egyenes utcák szelték át a várost, s négyszögletes területekre tagolták.

Az újváros lakónegyedekből állt. Mivel ezt a területet nem védték a falak, támadáskor az ott lakóknak el kellett hagyniuk a lakóhelyeiket.

### [szerkesztés] Az Istár-kapu és a falak

A Babilon több százezer lakosának biztonságát óvó hatalmas falrendszerről Hérodotosz így írt: „A falak tetején egymással szemben emeletes épületeket húztak fel, közöttük pedig egy négyesfogatnak is elegendő utat hagytak. A falakon körben száz torony áll, amelyek, akárcsak az ajtók és küszöbök, bronzból készültek.”

A régészeti leletek tanúbizonysága szerint a külső falak mintegy 8 kilométer hosszúak voltak. A város maga nagyrészt az Eufrátesz bal partján feküdt, de a túlsó oldalra is átterjedt – a közlekedést híd könnyítette meg. A két királyi palota (az északi és déli palota) közvetlenül a folyóparton, a belső fal két oldalán helyezkedett el. Pontosan mellettük állt a világhírű Istár-kapu, amelynek ma már csak 15 méter mély, téglákból álló alapozása és az égetett cserepei maradtak meg. Ezeket összeállítva a kapu rekonstruált magassága 14,3 méter lehetett. A rajta látható állatábrázolások (Adad bikái és Marduk sárkányai) mázatlan, bitumenbe ágyazott téglákból álltak a talajszint közelében, feljebb pedig domborműves, mázas téglákból.

Tengerészgyalogosok az újjáépített romoknál

Az Istár-kapu a belsővárosi Marduk-templomból (Észagila) a külső negyedben fekvő Akítu-templomig nyúló, „amelyen az ellenség nem juthat át” nevet viselő felvonulási úton feküdt. A felvonulási út falait hasonló módon kialakított, Istárt jelképező oroszlán díszítette.

## [szerkesztés] Feltárás

Az első jelentős ásatásokat a 20. század elején Robert Koldewey végezte, aki főként Nabukodonozor korának, azaz az i. e. 6. század korszakának Babilonját ásta ki. Babilon abban az időben volt a legszebb. Sajnálatos módon az ásatások során csak az i. e. 2. évezredi rétegekig jutottak el, így Hammurapi korát csak részletekben tudták felfedezni.

Babilon helyét – ma három nagyobb domb az Eufrátesz bal partján – a klasszikus források és az ékírásos leletek alapján határozták meg. 1899-el kezdődően számos feltárást folytattak itt. Szaddám Husszein idején Babilonban számos épületet restauráltak, több helyen elhelyezve a diktátor képét és feliratait (pl. több téglára felíratta, mímelve a hajdani mezopotámiai szokást, hogy „Építtette Szaddám Husszein, Nabú-kudurri-uszur fia Irak dicsőségére.”) A 2003-as iraki háború során egy amerikai osztag helikopteres bázist alakított ki a térségben, ami régészek szerint óriási károkat okozott – igaz, meg is védte Babilont a műkincsrablóktól. [1]

## [szerkesztés] Források

A Wikimedia Commons tartalmaz Babilon témájú médiaállományokat.

- Roaf, Michael: A mezopotámiai világ atlasza. Budapest, Helikon - Magyar Könyvklub, 1998. ISBN 963-208-507-8; ISBN 963-5487-90-8
- Dimitrij Szergejevics Mereskovszkij: Kelet titkai (Holnap Kiadó, Budapest, 1992.) ISBN 963 345 068 3
- Klengel-Brandt Evelyn: Utazás az ókori Babilónba (Corvina Kiadó, Budapest, 1973.)

A lap eredeti címe "http://hu.wikipedia.org../../../b/a/b/Babilon.html"

Kategóriák: Ókori városok | Ókori társadalom

##### Views

- Szócikk
- Vitalap
- Aktuális változat

##### Keresés

##### Más nyelveken

- English
- العربية
- Български
- Bosanski
- Català
- Česky
- Словѣньскъ
- Dansk
- Deutsch
- Esperanto
- Español
- Eesti
- فارسی
- Suomi
- Na Vosa Vakaviti
- Français
- Galego
- עברית
- Hrvatski
- Ido
- Italiano
- 日本語
- ქართული
- Latina
- Latviešu
- Македонски
- Nederlands
- ‪Norsk (bokmål)‬
- Polski
- Português
- Română
- Русский
- Simple English
- Gagana Samoa
- Српски / Srpski
- Svenska
- தமிழ்
- Українська
- اردو
- 中文