# Csáky Imre

### A Wikipédiából, a szabad lexikonból.

    Ez a szócikk a kalocsai érsekről szól. Csáky Imre magyar diplomatát, külügyminisztert lásd itt, Csáky Imre apátot, egy matematikai témájú kötet szerzőjét pedig itt.

Csáky Imre (körösszegi és adorjáni gróf) (Szepesvár, 1672. október 28. – Szálkapuszta, Nagyvárad mellett, 1732. augusztus 28.) bíboros, kalocsai érsek, költő

## [szerkesztés] Élete

Csáky István országbíró és második neje, Melith Klára fia. A papi pályára szánt fiút az uralkodó még tízéves kora előtt, 1682. március 2-án címzetes kereki (kurrui) apáttá nevezte ki.

### [szerkesztés] Tanulmányai

1682. augusztus 5-én belépett az alapítójáról, Kisdy Benedek egri püspökről Kisdyanumnak nevezett papneveldébe, amely akkor a törökök miatt elmenekült egri káptalannal együtt Kassán működött. Kassai tanulása páter Kecskeméty felügyelete mellett (Thököly uralma idején huzamosabb szünettel) 1688-ig tartott.

Ekkor a bécsi egyetemre küldték a Pázmáneumba, melynek öt évig volt tagja, s 1691-ben bölcsészdoktorrá avatták. Doktori disputációját maga I. Lipót császár és király is meghallgatta. 1691–1692-ben megkezdte teológiai tanulmányait. Még annak befejezése előtt, 1693. augusztus 6-án a kassai jezsuiták templomában alszerpappá szentelték, s egri kanonok lett.

1693–1695 között Rómában folytatta tanulmányait, hol 1694 őszén a teológia doktorává avatták: ez alkalomból értekezést is adott ki díszes címképpel.[1] Mielőtt Rómát elhagyta, egy kis melodrámát adott ki XII. Ince pápának ajánlva (1695), melynek tárgya Magyarország, a rabláncaiból szabaduló haza. A jól rímelő versekben írt mű egy példánya a bécsi könyvtárban található.

### [szerkesztés] A papi pálya kezdete

1695 nyarán érkezett haza, s 1696. május 1-jén már fölszentelt pap és kassai plébános volt, június 2-án pedig elnyerte a tapolcai apátságot is.

1699-ben mint a vármegyék ügyeinek rendezésére alakított bizottság tagja, Bécsbe költözött, hol a király június 30-án novii címzetes püspökké s királyi tanácsossá nevezte ki. 1701-ben magyar királyi udvari alkancellár, 1702. augusztus 8-án pedig esztergomi kanonok lett, elhagyva ezzel az egri káptalant, hol személyi ellentétei támadtak Pethes András nagypréposttal.

### [szerkesztés] A főpapi karrier

1702. december 10-én elnyerte a nagyváradi püspökséget és az e méltósággal együtt járó Bihar vármegyei örökös főispánságot. A Rákóczi-szabadságharc idején végig megmarad a király hűségén, fivérei közül csak István és Mihály lett kuruccá. Családi és egyházi birtokait ez idő alatt a kuruc rendi állam lefoglalta. Részt vett az 1708. évi pozsonyi országgyűlésen, és a béke ügyét melegen fölkarolta.

1710. június 1-jén egyszerre pozsonyi préposttá, kalocsai érsekké, Bács vármegyei főispánná, az egri püspökség és a Heves–Külső-Szolnok vármegyei főispánság adminisztrátorává nevezték ki, megtartva egyben a váradi püspökséget is, melyet a török és kuruc idők pusztításai után újjászervezett. Az 1715. évi országgyűlésen az LIX. törvénycikkel kiküldött Rendszeres Bizottság (Systematica Commissio) elnöki tisztét is elnyerte. 1717. július 12-én pedig bíboros lett.

Pozsonyban préposti lakot épített és fényes udvart tartott, hol a társalgási nyelv magyar volt, sőt hivatalos levelezéseit is magyarul vitte. Udvarában két zenekar és énekesek is voltak. 1720-ban 62 darabból álló képtárt vásárolt. Könyvtára leltárának 89. sz. alatt van egy kézirat fölemlítve a jog és igazságról, mely az ő munkája.

1721. április 11-én Bécsből Rómába indult a pápaválasztásra; vele volt öccse, Péter is, aki ezen útjukról naplót vezetett. június 23-án indultak vissza, és július 25-én érkeztek Bécsbe. 1722. július 3-án ő tolmácsolta a király előtt az ország karainak és rendeinek "kívánságát", hogy a királyságban való örökösödést Magyarországon a női ágra is fogadja el. 1723. június 24-én a szentgotthárdi apát, még azon évben a helytartótanács tanácsosa, 1724-ben pedig a hétszemélyes tábla bírája lett.

## [szerkesztés] Munkái

- 1. S. Ladislaus bis Rex, sive Hungariae et sui moderator, Josepho I. dicatus, Viennae 1690. in Basilica S. Stephani nomine I. Nationis Hung. panegyrice laudatus. Viennae 1690.
- 2. Emblema Caroli VI. Romanorum imper. Tyrnaviae, 1716.
- 3. Domus Austriacae Cunae sive... Viennae, 1716.
- 4. Carmen genethliacum ad recenter natam Mariam Theresiam principem. U. ott, 1717.
- 5. Allocutio, quam nomine statuum et ordinum regni diaetaliter congregatorum... suae Majestati Viennae in audientia publica 3. julii 1722. dixit. Posonii, 1722.
- 6. Úr teste napi predikáczió, melyet... Debreczen piaczán 1724. mondott. Kassa, 1724.
- 7. Horologium principum. Jaurini, 1742.
- 8. Egy beszéde: Rade an Carolum VI, womit er denselben im Nahmen der Stände auf den Hungarischen Gränzen empfangen 1713; Lunigs Reden VII. 243. l. c. gyűjteményben jelent meg.

Arcképe rézmetszetben Kolb J. Kristóf munkája 1717-ben.

## [szerkesztés] Források

- Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái, Arcanum, Budapest, 2000, ISBN 9638602996
- Málnási Ödön: Gróf Csáky Imre bíbornok élete és kora. (1672–1732.) Kalocsa, 1933.

## [szerkesztés] Jegyzetek

1. ^ Csak leírásból ismerjük: Gnóczy A., Episcopi Varadienses II. 374.

| Ez az életrajzi tárgyú lap még csak csonk (azaz erősen hiányos). Segíts te is, hogy igazi szócikk lehessen belőle!

A lap eredeti címe "http://hu.wikipedia.org../../../c/s/%C3%A1/Cs%C3%A1ky_Imre_fcb4.html"

Kategóriák: Csonkok (életrajz) | Csonkok 2006 novemberéből | Kalocsai érsekek | 17. századi magyar költők | 18. századi magyar költők | Esztergomi kanonokok

##### Views

- Szócikk
- Vitalap
- Aktuális változat

##### Keresés