# Aristoteles

### Z Wikipédie

Aristoteles
starogrécky filozof
Narodenie | 384 pred Kr. Stageira
Úmrtie | 322 pred Kr. Chalkis
Pozri aj Biografický portál

Aristoteles (po grécky: Αριστοτέλης) (* 384 pred Kr., Stageira – † 322 pred Kr., Chalkis) bol starogrécky filozof a encyklopedický vedec (polyhistor), najväčší filozof staroveku, zakladateľ logiky a mnohých ďalších špeciálnovedných odvetví ( psychológie, zoológie, meteorológie atď.) Pôvodne člen Starej Akadémie. V stredoveku Aristotela nazývali jednoducho „Filozof“. Jadrom Aristotelovej filozofie je ontológia, ktorú nazýva „prvá filozofia“ a ktorú vytvoril kritickým pretvorením Platónovej teórie ideí. Po Platónovej smrti založil vlastnú školu Lykeion, v ktorej sa v niektorých smeroch od Platóna značne vzdialil. Jeho žiaci pôsobiaci v tejto škole sa nazývali peripatetici.

S Platónom sa Aristoteles zásadne rozchádza v tom, že neuznáva idey odlúčené od vnímateľných vecí. Na druhej strane v súlade s Platónom rozoznáva na každej veci látku (HÝLÉ) a tvar (MORFÉ; EIDOS). K tomu, aby vznikli konkrétne veci sú potrebné štyri faktory: látka, tvar, účel a hybná príčina. Látka je možnosťou, tvar skutočnosťou; prechod od možnosti ku skutočnosti sa realizuje pohybom.

Skutočnosť je vyšším a lepším stupňom existencie ako možnosť. Zmenu možnosti na skutočnosť môže spôsobovať iba taká príčina, ktorá je sama skutočnosťou. Keďže svet a dianie v ňom je večné, musí existovať príčina pohybu, ktorá je takisto večná, avšak nehybná: prvý hýbateľ, boh (PRÓTON KÍNÚN AKÍNÉTON). Základnou charakteristikou boha je to, že je čistým myslením, myslením, ktoré myslí seba samé (NOÉSIS NOÉSEOS). Prvý hýbateľ, pretože je absolútne dokonalý, uvádza hmotný svet do pohybu ako predmet lásky. Tento prvý hýbateľ je rozum, účel a zákon, ktorý je najvyššou zábezpekou poriadku vo svete.

V teórii poznania Aristoteles kládol dôraz na zmyslové poznanie. Cieľom poznania sú pojmy, ktorým v realite zodpovedajú tvary. Poznanie tvarov nie je možné bez pozorovania mnohých jednotlivých vecí.

Jeho filozofické myslenie vyvolalo v Európe takmer až rozruch, keď jeho diela prenikli v 13. storočí na rané európske univerzity, najmä na Parížsku a Oxfordskú univerzitu. Podľa Aristotelových pravidiel vedeckého uvažovania sa začali riadiť i veľkí kresťanskí myslitelia. Napr. jeho ideu prvého nehybného hýbateľa rozpracoval sv. Tomáš Akvinský.

## [úprava] Aristoteles - biografia

Aristotelova busta

- 384 pred Kr. - Aristoteles sa narodil v Stageire v Trákii, bol synom Nikomacha, lekára na macedónskom kráľovskom dvore. Veľmi mladý osirel.
- 367 pred Kr. - podporovaný príbuznými odchádza do Atén, štúdium v Aténach, v Platónovej akadémii
- 347 pred Kr. - umiera Platón, Aristoteles odchádza z Atén do Malej Ázie do Assu Atarnea, kde sa venoval vedeckej práci a kde sa aj oženil s príbuznou vládcu Hermia
- 343 pred Kr. - Filip Macedónsky pozval Aristotela za vychovávateľa svojho syna, budúceho Alexandra Veľkého
- 335 pred Kr. - po návrate do Atén Aristoteles zakladá vlastnú školu Lykeion, ktorá dostala populárny názov peripatetická škola. Viedol ju až do roku 323 pred Kr., keď ušiel z Atén. Obžalovali ho totiž z bezbožnosti, pretože jeho spriaznenosť s macedónskym dvorom pokladali pravdepodobne aj za jeho politickú orientáciu.
- 323 pred Kr. - Aristoteles umiera v Chalkide.

## [úprava] Aristotelovo učenie

Aristotelovo učenie obsahuje celú grécku vedu a je veľkým systémom ľudského poznania. Je zachytené v spisoch logických, metafyzických, prírodovedeckých a psychologických, etických, politických, rétirickych a estetických.

Aristoteles pokračoval v myslení svojho učiteľa Platóna. Zatiaľ čo však Platón umiestňoval idey mimo sveta, tvrdil Aristoteles, že sú v predmetoch samých.

Aristotelova filozofia má ráz analytický, preto Aristoteles presne dokázal rozlíšiť filozofické disciplíny. Sám delí filozofiu na teoretickú (napr. matematiku), praktickú (napr. politiku) a poietickú (napr. poetiku).

### [úprava] Aristotelova estetika

Aristotelova estetika je podobne ako ostatné odbory Aristotelovho teoretického záujmu budovaná systematicky a empiricky (induktívne). Aristoteles vyložil svoje estetické názory najmä vo svojom diele Rétorika a Poetika. Aristoteles považuje aj rečníctvo za umenie, pretože vyvoláva city a pôsobí na poslucháča pomocou slovného výrazu. Aristoteles vo svojich úvahách o umení nehĺba o podstate krásy, ale krásu vyvodzuje z jednotlivych krásnych vecí.

Umelecké tvorenie Aristoteles považuje za uskutočňovanie tvaru (pojmu) v látke. Umenie spočíva v tvorivom napodobňovaní (mímésis), ktoré je nám vrodené. Umelecké diela sú viac než veci, pretože zobrazujú konkrétne to, čo je vo veciach všeobecné, typické, tj. idey vecí. To isté platí aj o básnictve. Aristoteles rozlišuje medzi pravdou umeleckou a pravdou historickou. Svoju teóriu tragédie Aristoteles systematicky odvodzuje z rozboru hier najmä Sofoklovych a Euripidových. Závažný je Aristotelov pojem katarzie: tragédia vyvoláva vášne, ale očisťuje ich skrze súcit a strach. Aristoteles vyžaduje od umeleckého diela organickú jednotu, ktorá by sa vyhýbala všetkému neorganickému, t. j. náhodnému a tým zbytočnému. Aristoteles je vlastne aj pôvodcom tzv. teórie troch jednôt v dráme (deju, času a miesta), i keď o jednote sám nehovoril.

### [úprava] Aristotelova etika

Aristotelova etika vychádza z predstavy cieľa života ako trvalého šťastia, blaženosti (eudaimonia), ktorá spočíva v pestovaní mravných a rozumových cností. Podľa toho, v čom možno vidieť obsah šťastia, rozoznáva tri typy života: život rozkošnícky, politický a teoretický. Najvyššie stavia život teoretický, pretože sa v ňom najviac uplatňuje činnosť rozumu, ktorým sa človek odlišuje od zvierat a podobá sa bohom. Cnosti delí na rozumové (dianoetické) a mravné (etické) v užšom zmysle). Mravné cnosti sú stredom medzi dvoma krajnosťami, napr. statočnosť je stredom medzi zbabelosťou a nerozvážnou smelosťou, štedrosť medzi márnotratnosťou a skúposťou a pod.

Mravné cnosti človek dosiahne vtedy, keď bude udržiavať žiadostivú stránku svojej duše medzi výstrednými krajnosťami, t. j. keď nebude ani bojazlivý, ani pochabý, zjašený, ale statočný; ani márnotratný, ani skúpy, ale štedrý, ani malicherný, ani okázalý, ale veľkorysý, ani podlízavý, svárlivý, ale priateľský. Najväčšia cnosť je spravodlivosť, ktorá spočíva v umiernenosti. Pre cnosti alebo necnosti sa podľa Aristotela rozhodujeme slobodne; naša od ničoho nezávislá voľba medzi dvoma predmetmi je samostatné a nepredvídateľné prírodné dianie. Aristoteles tu po prvý raz používa pojem etickej slobody, ktorého sa neskôr pod názvom liberum arbitrium chytila katolícka cirkev, aby ospravedlnila trestanie hriešnikov v pekle.

Samo slobodné vyhľadávanie zlatej strednej cesty však nestačí. Človek sa od ostatných tvorov líši čímsi božským a v zmysle tohto božského prvku svojej bytosti musí žiť, ak nechce klesnúť do podľudského stavu: musí sa usilovať o prehĺbenie svojho vnútorného rozumového života.

Vonkajšie dobrá, ako zdravie, urodzenosť, krásu, zdravé potomstvo a dobrých priateľov považuje Aristoteles za nevyhnutný predpoklad šťastia. Ideálom Aristotelovej etiky je občan s bohato rozvinutými spoločenskými vzťahmi. Spoločnosť je nevyhnutná podmienka mravnosti a človek je tvor patriaci do obce.

### [úprava] Aristotelova fyzika

Aristotelova fyzika je jedna z historicky a kultúrne najvplyvnejších súčastí Aristotelovho kultúrneho výkonu: až do 16. storočia platil Aristotelov systém za dostatočne isté poznanie prírody: svet sa delí na dve sféry - supralunárnu a sublunárnu. Kým supralunárna sféra je ríšou večného poriadku a dokonalých zákonitostí, sublunárna ríša podlieha stálemu striedaniu vzniku a zániku. Empirický základ na pochopenie týchto zmien Aristoteles hľadal a našiel v bezprostrednom pozorovaní.

Celý svet podľa Aristotelovej fyziky, tvorí guľu, ktorej stred je vyplnený našou Zemou (geocentrický názor).

### [úprava] Aristotelova logika

Aristotelova logika je je štúdiom logických foriem, formuláciou zásady sporu a vylúčenia tretieho a rozborom procesu usudzovania. Aristotelova logika predstavuje prvý logický systém, ktorého jadrom je náuka o kategorickom a modálnom sylogizme.

Vypracoval náuku o pojme, definícii a súde. Jeho sylogizmy (dva súdy a z neho úsudok) tvoria základ vedeckého myslenia. Najvyššie pojmy nazýva kategorie a uvádza ich desať (napr. substancia, kvalita, kvantita).

### [úprava] Aristotelova metafyzika

Aristotelova metafyzika je centrálna a základná zložka [Aristotelovho učenia; historicko-filozoficky a kultúrne najvplyvnejší výkon Aristotelov.

Aristoteles vysvetľuje zmenu pohybom; ten má príčinu v látke a vo forme; príčinu i účel pohybu nazýva energeia. Život je pohyb a postupuje od najnižšieho k najvyššiemu (anorganizmy, rastliny, živočíchy, človek). Prapríčina a forma foriem je duch a Boh. Boh je prvým hýbateľom a látka je večná. V celom svete vládne účelnosť.

### [úprava] Aristotelova ontológia

Aristotelova ontológia je jadrom Aristotelovej filozofie; svoju ontológiu Aristoteles nazýva prvá filozofia. Vznikla z kritického pretvorenia Platónovej teórie ideí. S Platónom sa Aristoteles zásadne rozchádza v tom, že neuznáva idey odlúčené od vnímateľných vecí. Na otázku, či je nejaká guľa mimo vnímateľnej gule alebo dom mimo vnímateľného domu, odpovedá rozhodným nie. Ináč však zhodne s Platónom rozoznáva na každej veci látku.

### [úprava] Aristotelova psychológia

V psychológii učí Aristoteles o dvojakej podstate: tele a duši. Človek má v sebe dušu rastlinnú, dušu zvieraciu a okrem toho ešte rozum, nesmrteľnú formu, pochádzajúcu od boha.

## [úprava] Aristoteles - zoznam diel

- Druhé analytiky
- Etika Eudemova
- Etika Nikomachova /10 kníh
- Fyzika /8 kníh
- Kategórie
- Malé prírodovedné spisy (Parva naturalia)
- Metafyzika /14 kníh
- Meteorologika
- O duši /3 knihy
- O filozofii
- O chôdzi zvierat
- O nebi
- O pohybe zvierat
- O sofistických dôkazoch
- O vyjadrovaní
- O vzniku a zániku
- O vzniku zvierat
- Organon /spisy o logike
- Poietika
- Politika /8 kníh
- Protreptikos
- Prvé analytiky
- Rétorika
- Skúmanie o zvieratách
- Topiky
- Ústava aténska
- lekárske spisy
- spisy o ustavách gréckych štátov (zachovalo sa iba dielo Ústava aténska)
- O vesmíre
- Problemata
- Veľká etika

## [úprava] Externé odkazy

Wikicitáty obsahujú zbierku citátov súvisiacich s:
Aristoteles

- FILIT Zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok
- Aristoteles (Angličtina)

Významní západní filozofi

Presokratici · Sokrates · Platón · Aristoteles · Plotinos · Augustín · Boethius · Al-Fárábí · Anselm · Pierre Abélard · Averroës · Maimonides · Tomáš Akvinský · Albert Veľký · Duns Scotus · Ramón Llull · Occam · Giovanni Pico della Mirandola · Marsilio Ficino · Michel de Montaigne · René Descartes · Thomas Hobbes · Blaise Pascal · Baruch Spinoza · John Locke · Nicolas Malebranche · Gottfried Leibniz · Giovanni Battista Vico · Julien Offray de La Mettrie · George Berkeley · Baron de Montesquieu · David Hume · Voltaire · Jean-Jacques Rousseau · Denis Diderot · Johann Herder · Immanuel Kant · Jeremy Bentham · Friedrich Schleiermacher · Johann Gottlieb Fichte · G. W. F. Hegel · Friedrich von Schelling · Friedrich von Schlegel · Arthur Schopenhauer · Søren Kierkegaard · Henry David Thoreau · Ralph Waldo Emerson · John Stuart Mill · Karl Marx · Michail Bakunin · Friedrich Nietzsche · Vladimír Solovjov · William James · Wilhelm Dilthey · C. S. Peirce · Gottlob Frege · Edmund Husserl · Henri Bergson · Ernst Cassirer · John Dewey · Benedetto Croce · José Ortega y Gasset · Alfred North Whitehead · Bertrand Russell · Ludwig Wittgenstein · Ernst Bloch · György Lukács · Martin Heidegger · Rudolf Carnap · Simone Weil · Maurice Merleau-Ponty · Jean-Paul Sartre · Simone de Beauvoir · Georges Bataille · Theodor Adorno · Max Horkheimer · Hannah Arendtová

Zdroj: "http://sk.wikipedia.org../../../a/r/i/Aristoteles.html"

Kategórie: Narodenia v 384 pred Kr. | Úmrtia v 322 pred Kr. | Filozofi starovekého Grécka

##### Views

- Stránka
- Diskusia
- Aktuálna verzia

##### Hľadaj

##### Iné jazyky

- العربية
- Asturianu
- Azərbaycan
- Башҡорт
- Беларуская
- Български
- বাংলা
- Bosanski
- Català
- Česky
- Dansk
- Deutsch
- Ελληνικά
- English
- Esperanto
- Español
- Eesti
- Euskara
- فارسی
- Suomi
- Français
- Frysk
- Gaeilge
- Gàidhlig
- Galego
- עברית
- Hrvatski
- Magyar
- Հայերեն
- Bahasa Indonesia
- Ido
- Íslenska
- Italiano
- 日本語
- Basa Jawa
- ქართული
- 한국어
- Latina
- Lëtzebuergesch
- Lietuvių
- Latviešu
- Македонски
- Bahasa Melayu
- Malti
- Plattdüütsch
- Nedersaksisch
- नेपाल भाषा
- Nederlands
- ‪Norsk (nynorsk)‬
- ‪Norsk (bokmål)‬
- Novial
- Polski
- Português
- Română
- Русский
- Sicilianu
- Scots
- Srpskohrvatski / Српскохрватски
- Simple English
- Slovenščina
- Shqip
- Српски / Srpski
- Svenska
- தமிழ்
- Тоҷикӣ
- ไทย
- Tagalog
- Türkçe
- Українська
- Tiếng Việt
- ייִדיש
- 中文
- Bân-lâm-gú