# Al-Farabi

### De Viquipèdia

El bust (imaginat) d'Al-Farabi en un bitllet de la República de Kazahstan.

Abū Nasr Muhammad ibn al-Farakh al-Fārābi (en persa: محمد فارابی) o Abū Nasr al-Fārābi, conegut freqüentment a Occident com a Al-Farabi o Farabi (c. 872 – 950) fou un destacat científic i filòsof medieval. No es coneixen amb seguretat grans detalls de la seva vida, ni tan sols el lloc on va néixer. El que sí sembla confirmat és que estudià a Bagdad, i adquirí grans coneixements de medicina i matemàtiques. Féu comentaris a l'obra d'Aristòtil i va influir decisivament en la lògica de Maimònides.

## [edita] Doctrina filosòfica

### [edita] Enteniment agent/pacient

Al-Farabi va prendre part de la filosofia aristotèlica i va incorporar-hi trets islàmics, més pràctics i menys especulatius. Es pot observar aquest fet en la seva acceptació de la distinció aristotèlica entre enteniment agent i enteniment pacient. L'enteniment agent el concep com a subsistent i separat, i l'identifica amb l'àngel Gabriel tal com apareix en l'Alcorà. L' ànima humana, que descriu com a forma simple, incorpòria, espiritual, incorruptible i immortal, prové de l'enteniment actiu, l'agent. La tasca del filòsof és precisament dirigir-se cap a l'enteniment agent en la seva actitud davant la vida. Es pot parlar d'un cert il·luminisme en Al-Farabi, ja que defensa l'existència d'una llum natural que ens distingeix el que és cert i fals.

### [edita] Déu

Pel que fa a la seva concepció de Déu, en té una visió amb influències neoplatòniques, similar en alguns aspectes a l'Un de Plotí. El Déu d'Al-Farabi és un déu únic, no causat i ésser primer, causa de tot, etern, perfecte, simple, intel·ligència en acte, subsistent i transcendent, però alhora també en defensa el seu caràcter inefable i incognoscible; només l'ànima, un cop separada del cos, el pot arribar a conèixer.

També fa una divisió dicotòmica de l'ésser, molt pròpia de la filosofia medieval, entre ésser necessari i contingent. En l'ésser necessari, existeix una identitat entre la seva essència i la seva existència, com és el cas de Déu. A diferència d'ell, l'home és contingent, i la seva essència i existència són coses diferents: el que fa que l'home sigui no és el que li fa possible existir.

### [edita] Creació

Al-Farabi defensa una teoria entre creacionista i emanatista. Del Déu Un en sorgeixen nou intel·ligències immaterials, que es corresponen amb les esferes del sistema de Ptolemeu. A partir d'aquí, es creen sis gèneres de cossos, que segueixen un esquema força neoplatònic.

Gèneres (de cossos)
Vida espiritual | Vida natural | Matèria inert
--- | --- | ---
Cos celest | Animal racional | Animal irracional | Vegetal | Mineral | Elements (terra, aire, aigua, foc)

Pel que fa al tema de la matèria, creu que és eterna, però que depèn de Déu. Com Filó d'Alexandria, dóna a la matèria un paper passiu en la creació, com a substrat.

## [edita] Enllaços externs

| A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Al-Farabi

- (anglès)The Philosophy of Alfarabi and Its Influence on Medieval Thought (1947)
- (anglès)Abu Al-Nasr Al-Farabi: The Second Teacher
- (anglès)Abu Nasr al-Farabi a muslimphilosophy
- (francès)Al-Farabi et la musique

Obtingut de "http://ca.wikipedia.org../../../a/l/-/Al-Farabi_ebc1.html"

Categoria: Filòsofs de l'Edat mitjana

##### Views

- Article
- Discussió
- Revisió actual

##### Cerca

##### En altres llengües

- العربية
- Azərbaycan
- বাংলা
- Bosanski
- Česky
- Deutsch
- English
- Español
- فارسی
- Français
- Galego
- Hrvatski
- Bahasa Indonesia
- Italiano
- Қазақша
- Kurdî / كوردي
- Latina
- Magyar
- Bahasa Melayu
- Nederlands
- 日本語
- Polski
- Português
- Русский
- Slovenčina
- Slovenščina
- Suomi
- Svenska
- Türkçe