# Ample ferroviari ibèric

### De Viquipèdia

Important: Aquesta pàgina és sospitosa de no respectar la neutralitat del punt de vista. Fins a la desaparició d'aquest advertiment, el seu contingut no ha de ser considerat objectiu. Vegeu la llista de pàgines sospitoses per a una major informació sobre el que es considera, en termes generals, no neutral.

L'ample ferroviari ibèric o ample ibèric, de 1.668 mm, és l'ample de via fèrria que s'ha usat històricament per a les línies estratègiques de ferrocarril d'Espanya i Portugal. Aquest ample de via era diferent del que s'estava implantant a Europa, que mesurava 1.435 mm, que fou l'amplada que s'adoptà al primer ferrocarril britànic.

## [edita] Justificació oficial

Segons l'infome oficial dels enginyers, Juan Subercase[1] i Calixto Santa Cruz, la mesura es justificava en les característiques de la geografia espanyola, que requeriria de més potència, amb calderes més amples, i seria un exemple a seguir ràpidament per tot el món. El temps ha demostrat que aquestes prediccions no es compliren mai, condemnant la península a l'aïllament de la xarxa de ferrocarrils europea, exigint material ferroviari diferent i per tant de fabricació més costosa.

## [edita] L'oposició dels industrials catalans

Els industrials catalans, pioners de les indústries ferroviària i tèxtil a la península, veien en la primera les possibilitat d'apropar el mercat europeu de la segona. Va ser justament la indústria, la que més va ajudar a finançar les costoses inversions en infraestructures ferroviàries. Per això s'oposarem de seguida a les diverses decisions, sovint contradictòries, dels molts governs espanyols de la época, i conseguiren que fou suavitzada més tard (1904), permetent la construcció d'altres amples, això sí, sense cap mena de subvenció, ja que no eren considerats ni vies ni amples estratègics.

## [edita] El paper del govern espanyol

La successió del fets mostra com cap govern espanyol, en unes époques de gran inestabilitat política, a més de començar tard a regular el mercat ferroviari, no va impulsar el seu desenvolupament a la península, amb un marc legal que el facilités, sinò que fins i tot hi va posar tota mena de pals a les rodes. No va rectificar mai els seus errors, i finalment, va expropiar totes les empreses que havien seguit les recomanacions oficials.

Passada l'época de la gran expansió ferroviària a Europa, tampoc va recuperar el temps perdut i promové el desenvolupament del transport de carretera, molt més ineficient en termes d'energia.

## [edita] El paper de la Mancomunitat

El fet que els governs centrals de tots els signes polítics ignoressin els interessos catalans, en una època en que el sentiment català ressorgia, no feu més que confirmar les tesis del catalanisme polític sobre la necessitat de disposar d'autonomia legislativa.

L'any 1914, la Mancomunitat de Catalunya va planificar i projectar la Xarxa de Ferrocarrils Secundaris de Catalunya, que havia de vertebrar Catalunya. Al contrari que la xarxa telefònica, mai s'arribarà a construir, ja que la dictadura de Primo de Rivera no la va veure amb bons ulls, malgrat les moltes gestions que consten que es van fer des de Catalunya [2]. A més en aquesta època les inversions es dirigeixen cap a la indústria automobilística, i Catalunya perd així l'ocasió única de completar una pionera xarxa de transport ferroviària que les interferències espanyoles van dinamitar.

## [edita] Cronologia

- El govern espanyol, a proposta dels enginyers, Juan Subercase[3] i Calixto Santa Cruz, adopta un ample de via ferroviària diferent a l'europeu, basat en la mesura de sis peus castellans (equivalents a 1.668 (mm), amb l'oposició dels industrials catalans - 1845.
- Una llei del Ministeri de Foment - 1904 distingeix entre ferrocarrils secundaris d'interés de l'Estat, amb ample d'1 m i els executats sense subvenció, que han de depositar una fiança del 3% del cost de les obres però decideixen lliurement l'ample de via.
- El 24 de gener de 1941, el govern del general Franco aprova la Llei de Bases d'Ordenació Ferroviària i dels Transports per Carretera que estableix la nacionalització i agrupament en una sola empresa de totes les companyies d'ample de 1.668 mil·límetres de l'Estat espanyol, que pasen a formar part de la Red Nacional de los Ferrocarriles Españoles, RENFE. És la major operació nacionalitzadora d’Europa fins aquell moment.
- En el moment de la expropiació Renfe disposa de 12.401 km de vies - 1941.

## [edita] Vegeu també

- Història del ferrocarril a Catalunya
- Renfe
- Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya

## [edita] Enllaços externs

- L'informe Subercase i les seves conseqüències
- (castellà) L'ample de via en a todo tren
- (castellà) Cronologia del ferrocarril espanyol amb dades que es amplien aquest article.

Obtingut de "http://ca.wikipedia.org../../../a/m/p/Ample_ferroviari_ib%C3%A8ric.html"

Categories: Pàgines no neutrals | Ferrocarril | Espanya

##### Views

- Article
- Discussió
- Revisió actual

##### Cerca