# Argó

### De Viquipèdia

Clor - Neó
Ne Ara Kr
Taula completa

General
Nom, símbol, nombre | Argó, Ar, 18
Sèrie química | gasos nobles
Grup, període, bloc | 18, 3 , p
Densitat, duresa Mohs | 1,784 kg/m3, sense dades
Aparença | Incolor
Propietats atòmiques
Pes atòmic | 39,948 uma
Radi mitjà† | Sense dades
Radi atòmic calculat | 71 pm
Radi covalent | 97 pm
Radi de Van der Waals | 188 pm
Configuració electrònica | [Ne]3s23p6
Estats d'oxidació (òxid) | 0 (desconegut)
Estructura cristal·lina | Cúbica centrada en les cares
Propietats físiques
Estat de la matèria | Gas
Punt de fusió | 83,8 K
Punt d'ebullició | 87,3 K
Entalpia de vaporització | 6,447 kJ/mol
Entalpia de fusió | 1,188 kJ/mol
Pressió de vapor | No aplicable
Velocitat del so | 319 m/s a 293,15 K
Informació diversa
Electronegativitat | Sense dades (Pauling)
Calor específica | 520 J/(kg·K)
Conductivitat elèctrica | Sense dades
Conductivitat tèrmica | 0,01772 W/(m·K)
Potencials d'ionització (kJ/mol)
1er = 1520,6 | 5è = 7238
2on = 2665,8 | 6è = 8781
3er = 3931 | 7è = 11995
4t = 5771 | 8è = 13842
Isòtops més estables

iso. | AN (%) | Període de semidesintegració | CD | ED (M eV) | PD
36Ar | 0,336 | Ar és estable amb 18 neutrons
38Ar | 0,063 | Ar és estable amb 20 neutrons
39Ara | Sintètic | 269 anys | β- | 0,565 | 39K
40Ar | 99,6 | Ar és estable amb 22 neutrons
42Ar | Sintètic | 32,9 anys | β- | 0,600 | 42K

Valors en el SI d'unitats i en CNPT (0º C i 1 atm), excepte quan s'indica el contrari. †Calculat a partir de distintes longituds d'enllaç covalent, metàl·lic o iònic.

L'argó és un element químic de nombre atòmic 18 i símbol Ar. És el tercer dels gasos nobles, incolor i inert com ells, constitueix entorn de l'1% del aire.

## [edita] Característiques principals

Té una solubilitat en aigua 2,5 vegades la del nitrogen i la del oxigen. És un gas monoatòmic inert, incolor i inodor tant en estat líquid com gasós. No es coneixen compostos verdaders de l'argó, havent-se anunciat un compost amb fluor molt inestable l'existència de la qual encara no s'ha provat. L'argó pot formar clatrats amb aigua quan els seus àtoms queden atrapats en una xarxa de molècules d'aigua.

## [edita] Història

Henry Cavendish, al 1785, va exposar una mostra de nitrogen a descàrregues elèctriques repetides en presència d'oxigen per a formar òxid de nitrogen que posteriorment eliminava i va trobar que al voltant de l'1% del gas original no es podia dissoldre, afirmant llavors que no tot el «aire flogisticat» (aire sense oxigen) era nitrogen. Al 1892 Lord Rayleigh va descobrir que el nitrogen atmosfèric tenia una densitat major que el nitrogen pur obtingut amb mètodes químics. Raleight i Sir William Ramsay van demostrar que la diferència es devia a la presència d'un segon gas poc reactiu més pesat que el nitrogen, anunciant el descobriment de l'argó (del grec αργóν (argos), inactiu, vague o peresós) al 1894, anunci que va ser acollit amb força escepticisme per la comunitat científica.

Al 1904 Rayleight va rebre el premi Nobel de Física per les seues investigacions sobre la densitat dels gasos més importants i el descobriment de l'existència de l'argó.

## [edita] Abundància i obtenció

El gas s'obté per mitjà de la destil·lació fraccionada de l'aire liquat, en el que es troba en una proporció d'aproximadament el 0,94%, i posterior eliminació de l'oxigen residual amb hidrogen. L'atmosfera marciana conté un 1,6% d'Ar-40 i 5 ppm d'Ar-36.; la de Mercuri un 7,0% i la de Venus traces.

## [edita] Isòtops

Els principals isòtops d'argó presents a la Terra són Ar-40 (99,6%), Ar-36 i Ar-38. L'isòtop K-40, amb una període de semidesintegració d'1,205×109 anys, es desintegra un 11,2% a Ar-40 estable per mitjà de captura electrònica i desintegració β+ (Emissió d'un positró), i el 88,8% restant a Ca-40 per mitjà de desintegració β- (emissió d'un electró). Aquests ràtios de desintegració permeten determinar l'edat de roques.

En l'atmosfera terrestre, l'Ar-39 es genera per bombardeig de rajos còsmics principalment a partir de l'Ar-40. En entorns subterranis no exposats es produeix per captura neutrònica del K-39 i desintegració α del calci.

L'Ar-37, amb una vida mitjana de 35 dies, és producte del decaïment del Ca-40, resultat d'explosions nuclears subterrànies.

## [edita] Enllaços externs

| A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Argó

- Enciclopèdia Lliure (castellà)
- webelements.com - argó (anglès)
- environmentalchemistry.com - argó (anglès)

Obtingut de "http://ca.wikipedia.org../../../a/r/g/Arg%C3%B3.html"

Categoria: Elements químics

##### Views

- Article
- Discussió
- Revisió actual

##### Cerca

##### En altres llengües

- Afrikaans
- العربية
- Български
- বাংলা
- Bosanski
- Corsu
- Česky
- Cymraeg
- Dansk
- Deutsch
- Ελληνικά
- English
- Esperanto
- Español
- Eesti
- Suomi
- Français
- Galego
- עברית
- Hrvatski
- Magyar
- Հայերեն
- Bahasa Indonesia
- Ido
- Íslenska
- Italiano
- 日本語
- 한국어
- Latina
- Lëtzebuergesch
- Lietuvių
- Latviešu
- Māori
- Македонски
- Bahasa Melayu
- Plattdüütsch
- Nederlands
- Norsk (nynorsk)
- Norsk (bokmål)
- Occitan
- Polski
- Português
- Română
- Русский
- Srpskohrvatski / Српскохрватски
- Simple English
- Slovenčina
- Slovenščina
- Српски / Srpski
- Svenska
- ไทย
- Türkçe
- Oyghurque
- Українська
- O'zbek
- Tiếng Việt
- 中文