# Absintti

### Wikipedia

Absinttilasi ja -lusikka, ennen laimentamista
Sveitsin absinttikieltoa vastustava juliste noin vuodelta 1910

Absintti on väkevä alkoholijuoma, jota valmistetaan rypäle- tai viljaperäisestä alkoholista ja tietyistä yrteistä, joista tärkeimmät ovat anis, fenkoli ja koiruoho (Artemisia absinthium). Absintin alkuperämaasta ei ole varmaa tietoa, ja sekä ranskalaiset että sveitsiläiset väittävät sitä omaksi keksinnökseen. Tiedetään, että absintti keksittiin Couvet'ssa, Sveitsissä, lähellä Ranskan rajaa. Tarinan mukaan keksijä oli ranskalainen tohtori Pierre Ordinaire.

Absintti on tunnettu sen suositusta asemasta Ranskassa, etenkin romantisoituneista kytköksistä pariisilaisiin 1800–1900-luvun vaihteen taiteilijoihin. Se kiellettiin maassa vuonna 1915. Yksi tunnetuimpia absinttimerkkejä oli Pernod Fils. Absintti kiellettiin noihin aikoihin suurimmassa osassa maailmaa, ei kuitenkaan mm. Espanjassa, Portugalissa, Englannissa eikä Ruotsissa.

Absintin valmistuskielto on Euroopan unioniin kuuluvissa maissa nyttemmin kumottu, samaten Sveitsissä, jossa kielto poistettiin 1.3.2005. Ranskassa juomaa ei kuitenkaan ole vieläkään luvallista kutsua absintiksi, vaan siellä myytävissä tuotteissa käytetään erilaisia kiertoilmaisuja. Sveitsissä salapolttoinen Clandestine oli absinttikieltolain aikaan suosittu tuote, joskin hyvin hankalasti saatavissa. Clandestine-absintit ovat lähes aina kirkkaita (blanche) ja saaneet sinisestä vivahteestaan lisänimen La Bleue. Monet sveitsiläiset salapolttajat ovat laillistamisen jälkeen hankkineet virallisen luvan absintinvalmistukselleen.

Absintti on yleensä väriltään vaaleanvihertävää, josta se on saanut lempinimensä "vihreä keiju". Koiruohon ja aniksen (joka on usein korvattu osittain tähtianiksella) lisäksi absintti sisältää Firenzen fenkolia, iisoppia, melissaa, roomalaista koiruohoa (Artemisia pontica). Eri absinttiresepteihin sisältyy monia muitakin yrttejä kuten esimerkiksi korianteria. Artemisia ponticaa käytetään vihreiden absinttien värjäysvaiheessa. Aniksen maku on yleensä miedompi kuin esimerkiksi pastiksessa, koska tähtianiksen osuus on vähäisempi.

Juoman alkoholipitoisuus on erittäin korkea (45–72 %) johtuen useasta tislauskierroksesta. Näin alkoholissa liotettujen yrttien ainesosat saadaan paremmin mukaan tisleeseen. Absinttia ei juoda raakana vaan se nautitaan erityisen rituaalin säestämänä. Perinteisesti absintti laimennetaan erityisen absinttilusikan päälle asetetun sokeripalan läpi hitaasti kaadetulla tai tiputellulla vedellä, kunnes se on laimennettu noin suhteeseen 3:1–5:1. Laimentamisen aikana veteen liukenemattomat ainesosat erkanevat liuoksesta ja samentavat juoman. Maitomaista samentumista kutsutaan nimityksellä "louche". Sokerin käyttö on luonnollisesti makuasia, mutta hidas laimentaminen ja hyvin kylmä vesi ovat oleellisia. Vahvaa alkoholia raskaampi kylmä (sokeri)vesi painuu lasin pohjalle absintin alle, vapauttaen anetolin ja eteeriset öljyt. Vihertävänvalkoinen pilvi leviää pyörteillen alhaalta ylöspäin antaen esteettistä nautintoa, jota 1800-luvun taiteilijat ja kirjailijat ylistivät. Koska absintti on tavallaan "drinkkitiiviste", sitä ei ainakaan aromimielessä tarvitse laimentaa muulla kuin vedellä tai käyttää juomasekoituksissa. Aikoinaan toki oli olemassa useita suosittuja drinkkireseptejä, joissa absintti oli ainesosana, mm. Sazerac ja Death In The Afternoon. Taidemaalari Toulouse-Lautrec laimensi absinttinsa konjakilla, sikäli kun laimentamisesta voidaan puhua. Omalaatuinen näytelmäkirjailija Alfred Jarry taas oli sitä mieltä, että vesi vain saastuttaa absintin ja joi sen raakana. Ainakin aikansa julkisuuden henkilöistä hän lienee ollut ainoa, jolla oli tällainen maku.

Historiallisesti absinttia oli neljää eri laatua, ordinaire, demi-fine, fine ja supérieure eli suisse, josta jälkimmäinen oli alkoholipitoisuudeltaan korkeampaa kuin edeltävä. Se saattoi olla vihreäksi värjättyä tai kirkasta. Parhaat absintit sisälsivät alkoholia 65–72 tilavuusprosenttia. On huomattava, että suisse viittaa valmistusmetodiin eikä välttämättä Sveitsiin alkuperämaana. Tämän korkealuokkaisimman absintin valmistuksen keskeiset alueet Couvet'ssa ja Pontarlierissa sijaitsevat Ranskan ja Sveitsin rajan tuntumassa.

Käytettyjen yrttien korkea laatu on ensiarvoisen tärkeää saadun absintin laadun kannalta. Esimerkiksi fenkolin eri lajikkeista vain jotkut ovat soveltuvia, vaikkakin maallikon kannalta varsin samanlaisia. Anis (Pimpinella anisum) tuodaan usein Espanjasta tai Lähi-idästä. Tähtianis (Illicium verum), joka antaa vahvemman samentumisen mutta samalla tuo pippurimaista kirpeyttä, on yleensä tuotu Kaukoidästä. Toinen oleellinen laatuun vaikuttava seikka on yrttien kuivatus. Koiruohoa kuivataan erityisissä kuivaushuoneissa tai -vajoissa joitakin kuukausia.

Ordinarie-laatuja valmistettiin myös lisäämällä erikseen tislattuja absinttiyrttien eteerisiä öljyjä väkevään alkoholiin ilman erillista tislausta. Tämä valmistustapa on myös nykyisin yleinen.

Sanotaan, että juoma tulee paremmaksi ikääntyessään. 1800-luvulla absintin suosion ollessa huipussaan heikkolaatuisia absintteja tiedetään värjätyn kuparilla, sinkillä, indigolla tai muilla väriaineilla, mutta tätä ei koskaan tehty parhaissa tislaamoissa. 1800-luvun puolivälin jälkeen absintin suosion ollessa huipussaan markkinoilla oli useita eri absinttimerkkejä. Parhaat laadut saivat jäljittelijöitä, joiden nimi esimerkiksi saattoi lausuttuna kuulostaa samalta kuin "Pernod".

Varsinkin raittiusliikkeen piirissä uskottiin, että ylenmääräinen absintin juominen johti vaikutuksiin, jotka olivat tavanomaisia alkoholin liiallisen käytön seurauksia vakavampia. Esimerkiksi ranskalainen tohtori Valentin Magnan, joka oli aikansa merkittäviä alkoholismin tutkijoita, teki eläinkokeita tujonilla, joka on koiruohon sisältämä terpeeniryhmään kuuluva eteerinen öljy. Hän havaitsi sen aiheuttavan suurina annoksina koe-eläimissä kouristuksia ja kuoleman ja päätteli siksi absintin olevan muita alkoholijuomia haitallisempaa. Hänellä oli paljon kokemusta alkoholistien hoidosta tuon ajan metodeilla, mutta silloinen käsitys alkoholismista poikkesi nykyisestä huomattavasti. Käsitteet absintismi ja alkoholismi olivat silloin lähes synonyymejä. Nykyisessä valossa nähtynä on todennäköistä, että valtaosa tällaisista potilaista oli (kylläkin halvan absintin runsaasta juomisesta) nopeasti alkoholisoituneita ja saivat juoppohulluuskohtauksia. Eräitä hoidosta päästettyjä "parantuneita" potilaita kehotettiinkin pitäytymään "terveellisissä" alkoholijuomissa kuten viinissä ja oluessa. Sienitaudin tuhottua viinisadon Ranskassa 1880-luvulla viinin hinta nousi ja uudehkon, viininvalmistajissa närää herättäneen "teollisen" absintin suosio sai heidät hakemaan liittolaista yllättävältä taholta, 1870-luvulla alkaneesta raittiusliikkeestä.

Kampanjointi johti lopulta absintin kieltämiseen Belgiassa, Sveitsissä ja Ranskassa. Ensimmäisen maailmansodan loppuun mennessä absintin valmistuskielto oli tullut voimaan suurimmassa osassa Eurooppaa. Monet tehtailijat vaihtoivat absintin valmistuksen muihin anispohjaisiin juomiin, eräänlaisiin korvikkeisiin. Tunnetuin näistä on pastis, joka on nykyisin hyvin suosittu Ranskassa. Pastis ei kuitenkaan ole absinttia ilman koiruohoa, vaan valmistettu eri metodilla ja eri raaka-aineista. Pastiksen sisältämä anis on tähtianista ja siihen lisätään myös erilaisia mausteita, joita ei absintinvalmistuksessa koskaan käytetty.

1980-luvulla Euroopan yhteisön elintarvikekaupan lainsäädännön harmonisoinnin yhteydessä absintin valmistuskielto poistettiin, koska se olisi saattanut jäsenmaat eriarvoiseen asemaan. Yhdysvalloissa absintin maahantuonti ja kauppa on edelleen kiellettyä mutta hallussapito ja nauttiminen ei. Absintti ei täytä FDA:n alkoholijuomille asettamia vaatimuksia tujonipitoisuutensa johdosta, sillä FDA:n asettama raja on tarkalleen nolla.

1990-luvun alussa eräät englantilaiset ja tšekkiläiset yrittäjät toivat markkinoille Czech absinth -nimellä tuotteita, jotka poikkeavat huomattavasti alkuperäisestä absintista. Kyseiset juomat on valmistettu usein vain liottamalla yrttejä, ennen kaikkea koiruohoa, väkevässä alkoholissa. Tämä toimenpide nostaa juoman tujonipitoisuutta ja samalla tekee siitä hyvin karvasta. Niissä ei myöskään juuri ole anista, joten louche-efekti jää olemattomaksi. Niiden valmistajat väittävät markkinoinnissaan tyypillisesti tuotettaan perinteiseksi tšekkiläiseksi absintiksi, jota olisi valmistettu jo ennen Euroopan laajuista absinttikieltoa n. 1915. Tästä ei kuitenkaan ole selkeää näyttöä ja monet historioitsijat ja asiantuntijat pitävät tällaisia tuotteita humpuukina ja niiden historiaa keksittynä. Tujonipitoisuutta käytetään niiden myynninedistämiskeinona, jonka tarkoitus on antaa tšekkiabsintille huumausaineenomaista "kielletyn hedelmän" hohtoa. Samaan tähtää keksitty "historiallinen nauttimisrituaali", jossa czech-absinttiin kastettu sokeripala sytytetään ja palava sokeri sammutetaan vedellä, joka samalla laimentaa juoman alla olevassa lasissa. Tämä toimenpide on ilmeisesti kehitetty korvaamaan puuttuvaa louche-efektiä ja antamaan arveluttavalle juomisnautinnolle näyttävyyttä.

Nykyaikaisissa tutkimuksissa on havaittu, että vain vähän tujonia pääsee asianmukaisesti tislattuun absinttiin 1800-luvun reseptejä ja valmistusmetodeja seuraten. Czech absinth -nimellä myytävät tuotteet taas sisältävät yleensä suurimman sallitun määrän tujonia, ja tätä seikkaa käytetään niiden myynninedistämisessä. Valmistajat antavat ymmärtää, että tujonilla olisi jonkinlaisia psykoaktiivisia ominaisuuksia, jotka auttoivat 1800-luvun runoilijoita, kirjailijoita ja taiteilijoita merkkiteostensa luomisessa. Tästä on seurannut jopa myrkytyksiä, kun kokeilunhaluiset henkilöt ovat sekoittaneet koiruohoöljyä alkoholiin tai jopa nauttineet sitä sellaisenaan.

Czech absinth -juomien näkyvyys medioissa ja elokuvissa on tuonut jotain hyvääkin alalle. Yhä useammat harrastajat ja ammattilaiset ovat kiinnostuneet absintin historiasta ja alkuperästä. Humpuukin rinnalla on esimerkiksi espanjalaisten absinttien tuotanto ja kauppa jatkunut entisellään. Ranskan markkinoille tarkoitetuissa absinteissa käytettävät kiertoilmaisut pakottavat valmistajat usein tekemään lähes samalle tuotteelle kaksi eri etikettiä. Esimerkiksi entisen salapolttaja Claude-Alain Bugnonin suosittu Clandestine myydään kotimaassaan Sveitsissä ja muualla Absinthe-nimellä kun taas ranskalaisille suunnatussa, reseptiltään vain vähän muutetussa versiossa puhutaan "amer [...] aux plantes d'absinthesta". Sveitsiläisen Matter-Luginbühlin Duplais voitti kultamitalin vuonna 2006 International Wine and Spirits Competitionissa luokkansa parhaana tuotteena.

Eräs merkittävimmistä historiallisen absintin tutkijoista ja elvyttäjistä on amerikkalainen Ted Breaux. Hänen vuosia jatkunut tutkimus- ja kokeilutoimintansa on tuonut markkinoille mm. vanhojen absinttimerkkien rekonstruktioita. Hänen tutkimuksensa pohjautuvat paitsi vanhojen reseptien ja tislauslaitteistojen tutkimukseen myös säilyneiden yli sadankin vuoden takaisten absinttien analysoimiseen moderneilla kaasukromatografeilla ja massaspektrometreillä.

Samoin sellaiset alkoholijuomien valmistajat, joiden valikoimaan absintti ennen sen kieltämistä on kuulunut, ovat ryhtyneet valmistamaan sitä uudelleen vanhalla reseptillään (mm. Kübler). Saksassa, jossa pienimuotoinen alkoholin tislaaminen kotioloissa on sallittua, on syntynyt samaten eräs asianharrastajien arvostama kaupallinen tuote.

Nykyaikaisten historiallisesti oikeaoppisten absinttien markkinat ovat vielä varsin suppeat. Esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa ei alkoholi- eikä ravitsemusliikkeiden valikoimiin kuulu juuri ensimmäistäkään tällaista laatua.

Vanhoista kätköistä löytyneet korkealaatuiset absintit ovat erittäin kysyttyjä keräilijöiden parissa. Niiden hinta voi huutokaupoissa kohota tuhansiin euroihin. Pieniä näytteitä tällaisista pulloista on myös ollut kaupan. Niiden alkuperäinen vihreä väri on aikojen saatossa kadonnut, muuttuen kauniin meripihkanruskeaksi. Mutta niitä nykyisin maistaneet sanovat aromien olevan tallella ja kuvailleet lähes runollisin sanakääntein juoman väri- ja aromiominaisuuksia. Muun muassa Fée Verte -verkkosivuston absinttiarvosteluissa vanhojen Pernod Fils- ja C.F. Berger -absinttien saamat pistemäärät edustavat ehdotonta huippua.

Antiikkiset absinttilasit ja -lusikat ovat niin ikään keräilijöiden parissa haluttuja. Niistä valmistettuja tarkkoja kopioita on kaupan, samaten taidokkaita väärennöksiä.

Edgar Degas'n L'absinthe

## [muokkaa] Absinttimerkkejä

- Absinth 35 (Tšekki)
- Absinthe Des Alpes (Ranska)
- Absinthe Montana 68 (Espanja)
- Absinthe NS (Espanja)
- Abtshof (Ranska)
- CAMI (Tšekki)
- Candela (Espanja)
- Combier Blanchette (Ranska)
- Deva Absenta (Espanja)
- Die Grüne Fee (Itävalta)
- Doubs (Etelä-Afrikka)
- Duplais (Sveitsi)
- Eichelberger Limitée (Saksa)
- Edouard (Jade E.) (Ranska)
- Ferri (Espanja)
- Fleur de Lis (Espanja)
- Fleur de Lize (Tšekki)
- Fougerolles (Ranska)
- Francois Guy (Ranska)
- Fruko Schultz (Tšekki)
- GOLD (Saksa)
- Hapsburg (Bulgaria)
- Huguet (Andorra)
- Hill's Absinth (Tšekki)
- King of Spirits (Tšekki)
- Kübler (Sveitsi)
- La Boheme (Tšekki)
- La Fée (Ranska)
- La Muse Verte (Ranska)
- La Valote (Bovet,Fornoni,Martin; eri reseptit) (Sveitsi)
- Lemercier Abisinthe (Ranska)
- Leone (Italia)
- Libertine (Ranska)
- L'Extrait Absinth (Tšekki)
- L`Extrait d`Absinthe 45 (Sveitsi)
- L`Extreme d`Absente (Ranska)
- Libertine (Ranska)
- Mari Mayans (Tšekki)
- Mata Hari (Itävalta)
- Montmartre (Itävalta)
- Nouvelle-Orléans (Jade) (Ranska)
- O2 (Saksa)
- Ordinaire (Saksa)
- Oxygénée (Ranska)
- Palírna U zeleného stromu - Starorežná (Tšekki)
- Père Kermann's (Ranska)
- Pernod (Ranska)
- Philippe Lasala (Espanja)
- Rêve Lucide (Espanja)
- Segarra (Espanja)
- Serpis (Espanja)
- Staroplzenecký Original, Red (Tšekki)
- Suisse La Bleue / La Clandestine
- TABU (Saksa)
- Teichenne (Espanja)
- Trul Absinthium 1792 (Tšekki)
- Trenet (Ranska)
- Un Emile (Ranska) (Tšekki)
- ULEX Ordinaire, Extase, Gold, Pierre Ordinaire (Saksa)
- Versinthe La Blanche (Ranska)
- Verte Suisse (Jade) (Ranska)
- Vision (Tšekki)
- Van Gogh (alkoholijuoma) (Venäjä)
- Van Gogh Premium (Venäjä)
- Zelena Muza (Tšekki)
- Zürcher Fee (Sveitsi)

## [muokkaa] Vanhoja absinttimerkkejä 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta

- C.F.Berger
- Edouard Pernod
- Pernod Fils
- Dornier-Tuller
- Cusenier Oxygénée (nykyinen samanniminen on eri tuote)

## [muokkaa] Lähteet

- The Virtual Absinthe Museum
- The Wormwood Society
- Fée Verte Absinthe House
- Wired-verkkojulkaisu, marraskuu 2005 "Mystery of the Green Menace"
- Barnaby Conrad III : Absinthe - History in a bottle (Chronicle Books ISBN 0-8118-1650-8)

Haettu osoitteesta http://fi.wikipedia.org../../../a/b/s/Absintti.html

Luokka: Alkoholijuomat

##### Views

- Artikkeli
- Keskustelu
- Nykyinen versio

##### Etsi

##### Muilla kielillä

- Български
- Català
- Česky
- Dansk
- Deutsch
- Eesti
- English
- Español
- Esperanto
- Français
- Italiano
- עברית
- Lëtzebuergesch
- Lietuvių
- Македонски
- Nederlands
- 日本語
- Polski
- Português
- Română
- Русский
- Slovenčina
- Српски / Srpski
- Svenska
- Türkçe
- Українська
- 中文