# Alain Delon

### A Wikipédiából, a szabad lexikonból.

Alain Delon (Sceaux, 1935. november 8. – ) francia színész, rendező, producer. Az 50-es évek végétől filmez. A 60-as években készült filmjeivel vált ismertté, s népszerűségét mind a mai napig sikerült megőriznie. A 80-as években rendezőként is bemutatkozott. Mítoszához számtalan nőügye, illetve testőreinek rejtélyes halálában játszott, teljes egészében sosem tisztázott szerepe is hozzájárult.

## [szerkesztés] Út a filmvilágba

Delon édesanyja, Edith Arnold, egy gyógyszertárban dolgozott, édesapja, Fabien Delon, egy mozi tulajdonosa volt. Állítólag a család korzikai származású. A szülők házassága 1940-ben felbomlott. Alain nevelőszülőkhöz került a Franciaország északi részén fekvő Fresnes-be. 11 éves koráig itt élt, de kapcsolatban maradt a szüleivel is. Édesanyja új házasságot kötött egy mészárossal. Delon nehezen kezelhető kamasz lett, s állítólag tucatnál is több iskolában megfordult rossz magaviselete miatt. Apja végül St. Nicholas d’Ignybe küldte, egy szigorú jezsuita internátusba. Ez sem bizonyult jó megoldásnak, ezért innen a nevelőszülők vették ismét magukhoz. Újabb internátusok következtek: az utolsóból Alain megszökött. Ekkor mostohaapjához került, s a férfi mészárszékén kellett dolgoznia. A munka cseppet sem volt ínyére, ezért jelentkezett a haditengerészethez. 5 éves szerződést írt alá. A szolgálati idő alatt többször áthelyezték, végül a szerződés lejárta előtt leszerelték. Több pletyka keringett arról, hogy különös kegyetlensége miatt váltak meg tőle, más híresztelések szerint a hadseregnél se tűrte a fegyelmet.

Leszerelése után Delon 1956-ban Párizsba ment. Rendkívül előnyös külseje miatt hamar barátokra és pártfogókra lelt, s megismerkedett Jean-Claude Brialy színésszel. Az ő javaslatára elutaztak a cannes-i filmfesztiválra, ahol Delonra felfigyelt a befolyásos hollywoodi producer, David O. Selznick tehetségkutatója. Alainnek 7 éves hollywoodi szerződést ajánlottak. Újabb barátja, Yves Allégret filmrendező azonban lebeszélte a szerződés elfogadásáról, mondván, hogy Delonnak előbb odahaza kell karriert csinálnia. Ha ez sikerül, Hollywood újra jelentkezni fog, ráadásul előnyösebb ajánlattal, mint a mostani. Alain megfogadta a tanácsot.

## [szerkesztés] Az első filmszerepek

Allégret az Amikor a nő zavarba jön (1957) című filmjében kínált kicsiny szerepet Delon számára. Ezt követte a Légy szép és tartsd a szád! (1957), amelyben későbbi jó barátja és riválisa, Jean-Paul Belmondo is szerepelt. A nem túl jelentős alkotást Yves fivére, Marc Allégret rendezte. Őszintén szólva e művekben Delon – előnyös megjelenésén túl – nem nyújtott olyan teljesítményt, amelyből későbbi fényes karrierjére lehetne következtetni. Nem kivétel ez alól harmadik filmje, a Christine (1958) sem. Az opusz Arthur Schnitzler egyik drámája nyomán készült. Delon partnernője az osztrák Romy Schneider volt. A befutott színésznő és a kezdő színész egymásba szerettek, eljegyezték egymást, ám viharos kapcsolatukból sosem lett házasság. 1959-ben Delon két filmet (Gyenge asszonyok, Az iskolások útja) is forgatott Michel Boisrond rendezővel, melyekben már figyelemre méltó alakítást nyújtott.

## [szerkesztés] Sorsdöntő találkozások

### [szerkesztés] René Clément

Delon munkakapcsolata nem indult túl jól egyik kedvenc mesterével, René Clément rendezővel. Clément a Ragyogó napfény (1960) című filmjéhez szerződtette őt, amely Patricia Highsmith A tehetséges Mr. Ripley című regényéből készült. Dickie szerepét szánta Alainnek, míg Tom Ripley karakterét Jacques Charrier-vel kívánta eljátszani. Delon visszaadta a szerepet, de hajlandó volt magyarázatot adni a meghökkent rendezőnek. Clément ennek hatására úgy döntött, hogy változtat elképzelésein, s Ripley szerepét bízza Alainre. Az írónő tökéletesen elégedett volt ezzel a választással, s úgy találta, hogy a francia színész ideálisan formálja meg kedvenc gyilkosát. Clément kora erkölcsi felfogásának engedményt téve megváltoztatta a regény eredeti befejezését, s a film végén a bűnös lelepleződik. Ennek ellenére a pszichologizáló bűnügyi alkotás – melyben a Tom és Dickie közötti latens homoszexuális vonzalomnak is jelentősége van – nagy sikert aratott, nem utolsósorban Delon karizmatikus szerepformálásának köszönhetően. A hálás mester további három filmjében (Boldog élet, Macskák, Párizs ég?) foglalkoztatta az ifjú sztárt, aki a szakma számos fogását elleste tőle.

### [szerkesztés] Luchino Visconti

Alain Delon művészi pályafutásában a kulcsfigura egyértelműen Luchino Visconti. Az olasz mester hihetetlen szakmai tudásával, intelligenciájával és eleganciájával lenyűgözte a fiatal színészt, aki atyjaként tisztelte őt, s mindenben rábízta magát. Első közös munkájuk, a Rocco és fivérei (1960) filmtörténeti jelentőségű alkotás. A szakma ebben a filmben végre igazi színészként fogadta el Delont, aki képes egyéniségétől, temperamentumától eltérő karaktert is hitelesen, emlékezetesen megformálni. Következő közös munkájuk, A párduc (1963) fogadtatása már kevésbé volt egyértelmű. Delont most is zömmel dicsérték, s a kritikai megjegyzések inkább Viscontinak szóltak, aki ezzel a filmjével szemmel láthatóan még távolabb került a neorealizmus – egyébként addigra már idejétmúlt – irányzatától. Szó volt arról, hogy később is dolgoznak még együtt: Visconti például A Göncöl nyájas csillagai (1965) és a Közöny (1967) főszerepeit is Delonnak szánta, ám különböző okokból ezek a filmek végül másokkal valósultak meg.

### [szerkesztés] Jean-Pierre Melville

A 60-as években Delon a legkülönbözőbb szerepekben próbálta ki magát: lényegében saját arculatát kereste. Ezt végül A szamuráj (1967) címszerepében találta meg, amely Jean-Pierre Melville-lel való első közös munkája, s egyben – a rendező korai halála miatt – rövid barátságuk kezdete volt. Melville már 1963-ban megírta A szamuráj forgatókönyvét, egyenesen Delon számára, de hollywoodi elfoglaltságai miatt a színész akkor nem tudta elvállalni a szerepet. A film óriási szakmai és közönségsikert aratott: Delon rezzenéstelen arcú bérgyilkosának látszólag üres tekintete valójában feneketlen mélységeket takar, s ez a fajta jellemábrázolás a későbbiekben a sztár egyik jellegzetessége lett. Következő két filmjük, A vörös kör (1970) és az Egy zsaru (1972) fogadtatása már nem volt annyira lelkes, noha bizonyos vélemények szerint A vörös kör jobb film, mint A szamuráj.

### [szerkesztés] Jacques Deray

Delon 1969-ben Saint-Tropez-ban forgatta A medence című pszichológiai thrillert. Partnernője ismét Romy Schneider volt, s ez a tény már önmagában szenzációvá tette a készülő produkciót, melyben Maurice Ronet és Jane Birkin kapott még fontos szerepeket. A mű sok mindenben kapcsolódik a Ragyogó napfényhez. Delon gyilkossá váló karaktere egyike a színész legemlékezetesebb, s paradox módon legvonzóbb szerepformálásainak. A film jelentős szakmai és közönségsikert aratott, melynek eredményeként Delon hosszú távra szerződtette Deray-t, s az elkövetkezendő években több filmet is forgatott vele. Mindjárt a következő, a Borsalino (1970) című hangulatos gengsztertörténet kiugró kasszasikert aratott. A film diadalmenetét nem befolyásolta, hogy Delon perbe keveredett miatta a partnerével, Jean-Paul Belmondóval, mivel Alain nem tartotta be a szerződésbe foglalt, apróságnak tűnő kikötéseket. Deray-vel közös munkái közül a megtörtént esetet feldolgozó Zsarutörténetet (1975) fogadta még egyöntetű elismeréssel a kritika és a közönség. Többi közös filmjük – hullámzó színvonaluk miatt – vegyes fogadtatásban részesült.

## [szerkesztés] További gyöngyszemek

### [szerkesztés] A 60-as évek

Főleg a 60-as években Delon számos elismert rendezővel dolgozott együtt. Különösen megtisztelő volt Michelangelo Antonioni felkérése A napfogyatkozás (1962) című drámára, melyben Alain egy tőzsdealkuszt játszik, aki a munkája miatti megszállottságában képtelen valódi érzelmi kapcsolatot kialakítani a Monica Vitti játszotta hősnővel. Henri Verneuil Alvilági melódia (1963) című filmjének forgatásán találkozott Jean Gabinnel, akivel barátságot kötött. Az elkövetkezendő években két további filmet vittek sikerre: A szicíliaiak klánja (1969), Két férfi a városban (1973). Christian-Jacque A fekete tulipán (1964) című filmjének főszerepében Delon kalandhősként mutatkozott be a közönségnek. A 60-as évek közepén Hollywoodba ment, ám amerikai filmjei nem váltották be a hozzájuk fűzött reményeket. 1966-ban készítette el pályafutása számára legkedvesebb alkotását, a Kalandorokat, amely Lino Ventura személyében egy újabb barátot hozott Delon életébe. Alain egyébként dalra is fakad a filmben: Laetitia című felvétele egy időben a hazai rádióadók műsorán is gyakran szerepelt. (Másik ismert slágere a Dalida társaságában készített Paroles, paroles, ám ebben igazából nem énekelt, csak beszélt.) Ebben az évtizedben ismerkedett meg élete két fontos szereplőjével, Nathalie Barthélémyvel (eredeti neve: Francine Canovas) és Mireille Darckal. A zavaros múltú Nathalie 1964-ben feleségül ment Delonhoz, s fiút szült neki, aki azóta Anthony Delon néven szintén a színészi pályát választotta. Házasságuk azonban néhány év múlva felbomlott. Delon a Jeff (1969) forgatásán találkozott Mireille Darckal, aki közel másfél évtizeden át volt az élettársa, s egyben számos üzleti ügyének intézője.

### [szerkesztés] A 70-es évek

Delon régi vágya teljesült, amikor 1971-ben végre Terence Young irányítása alatt dolgozhatott. A Vörös nap című rendhagyó western azonban nem lett igazán sikeres, noha Delon mellett olyan sztárok játszottak benne, mint Charles Bronson, Toshiro Mifune és Ursula Andress. A kritikusok viszont elismeréssel fogadták azt a két filmet, melyet a francia film nagyasszonyával, Simone Signoret-vel forgatott: az Özvegy Coudercné (1971) egy társadalombíráló, tragikus szerelmi történet, míg az Égő pajták (1973) bűnügyi cselekménybe ágyazott dráma. Nem lett közönségsiker Alain Jessua különös, bizonyos értelemben a Kóma előfutárának tekinthető bűnügyi filmje, a Speciális kezelés (1973), melynek híres tengerparti fürdőzési jelenetében Delon szemből, meztelenül is látható. Kamaszfia, Anthony kedvéért vállalta a Zorro (1975) címszerepét. Pályafutása kiemelkedő darabja a Klein úr (1976): Joseph Losey kitűnő alkotása nem fest túl hízelgő képet arról, hogyan viselkedtek a franciák a német megszállás idején. Losey és Delon egyébként már korábban is dolgoztak együtt, ám a Trockij meggyilkolása (1972) bukásnak bizonyult.

### [szerkesztés] A 80-as évektől napjainkig

Delon a 80-as években rendezőként is bemutatkozott: az Egy zsaru bőréért (1981) és A kíméletlen (1983) nézhető mozidarabok voltak, ám a kritika kevésbé lelkesedett értük. A korosodó sztár kezdett egyre nagyobb érdeklődést mutatni az igényesebb filmszerepek iránt. Elsőként Volker Schlöndorff Proust-adaptációjában (Swann szerelme, 1983) játszotta el a homoszexuális Charlus báró szerepét. Kuriózum, hogy a regényt egykoron Visconti is meg akarta filmesíteni, s Delonnak ő még Swann szerepét szánta. A francia filmművészet fenegyereke, Bertrand Blier A mi történetünk (1984) című filmje komoly szakmai elismeréseket hozott a színésznek, aki Jean-Luc Godard Új hullám (1990) című kései alkotásában is szerepet vállalt. Edouard Niermans Casanova visszatér (1992) című míves alkotásában az idős Casanovaként kissé önmaga paródiáját is eljátszotta. Bő negyedszázad után, 1998-ban újabb közös filmet forgatott Belmondóval: a Két apának mennyi a fele? nagy kasszasikernek bizonyult Franciaországban, de őszintén szólva egyik sztár életművében sem jelentős darab. Az utóbbi években Delon inkább a televízió számára dolgozott. 2006-ban visszautasította Sofia Coppola felkérését a Marie-Antoinette című film egyik szerepére, mert mint mondotta, „eddig még semmi jó nem sült ki abból, amikor az amerikaiak a francia történelemhez nyúltak”.

Rosalie Van Breementől két gyermeke született: Anouchka és Alain Fabien, ám 2002-ben az asszony – férje zsarnoki természetére hivatkozva – válókeresetet adott be. A legendás énekesnőtől, Nicótól is született egy fia, Christian Aaron Boulogne, akit azonban Delon sohasem ismert el sajátjának annak ellenére, hogy a fiú állítólag összetéveszthetetlenül hasonlít rá. A sztár üzletemberként is sikeres: férfiak számára hozott forgalomba illatszereket különböző fantázianevekkel. Termékei Magyarországon sem ismeretlenek.

## [szerkesztés] Botrányok

### [szerkesztés] Szerelem

Delon szerelmi élete gyakran adott témát a botránysajtónak. Különösen Romy Schneiderrel való hosszú jegyességét (1959–1964) taglalták igen részletesen. Romy édesanyja, a szintén színésznő Magda Schneider akkoriban (s később is!) heves kirohanásokat intézett Delon ellen, s azzal vádolta a sztárt (akkor még lehetséges vejét!), hogy miközben lányát teljesen a befolyása alatt tartja, férfiakkal is tart fenn szerelmi kapcsolatokat. Delon állítólagos homoszexualitása szintén kedvelt pletykatéma volt, hiszen rajongott példaképei közül Clément, Visconti és Melville is melegek voltak. Alain ráadásul csak olajat öntött a tűzre olyan nyilatkozatokkal, miszerint „ha kedvem is támadna arra, hogy férfiakkal folytassak viszonyt, ugyan kinek tartoznék elszámolással? A szerelemben minden megengedett.” Amikor szakított Romyval Nathalie kedvéért, akit viharos gyorsasággal vett feleségül, a nő múltja lett pletykatéma. Nathalie ugyanis állítólag a marseilles-i alvilágon keresztül ismerkedett meg Delonnal, s kapcsolatuk előtt prostituáltként is dolgozott. Rebesgették, hogy házasságuk ideje alatt is megcsalta híres férjét. Bár a vonzó, szőke Mireille Darc meglepően sokáig kitartott Delon mellett, a férfit ez nem akadályozta meg abban, hogy számos nővel kerüljön futó viszonyba. Anne Parillaud kedvéért végül szakított Mireille-jel, ám aztán új kedvesét se vette feleségül.

### [szerkesztés] Gyilkosság

A 60-as–70-es években a sztár 3 testőre is rejtélyes módon halt meg, s ezek a kellően sosem tisztázott halálesetek Delont is gyanúba keverték. Mindez azonban inkább használt, semmint ártott Alain hírnevének. Delon egy félbeszakadt, és befejezetlenül maradt film forgatása közben ismerkedett meg a jugoszláv Milos Miloseviccsel, akit magával vitt Párizsba, s testőreként alkalmazott. A férfi később Hollywoodba távozott, s ott 1966. január 31-én holtan találták Mickey Rooney feleségével, Barbarával együtt egy fürdőkádban. A hivatalos változat szerint a féltékeny Milosevic lelőtte a nőt, majd magával is végzett, ám annak idején más verziók is felmerültek. Milosevic utódja Delon életében Stefan Markovic lett: az ő holttestét 1968. október 1-jén egy szemeteszsákban találták meg Yvelines-ben. Delon komoly gyanúba keveredett, mikor kiderült, hogy alibije hamis. A gyilkosság hátteréről a legkülönbözőbb teóriák keringtek: az egyik szerint Markovic kábítószerügybe keveredett, s azok végeztek vele, akiket be akart csapni. A másik elmélet szerint Delon állt bosszút rajta, aki tudomást szerzett Markovic és Nathalie viszonyáról. A bulvársajtó egy időben arról írt, hogy Anthony Delon valódi édesapja tulajdonképpen a Delonra meglehetősen hasonlító Markovic volt! A harmadik változat szerint Markovic titokban kompromittáló fotókat készített azokról a zártkörű összejövetelekről, melyeket Delonnál tartottak a legmagasabb körök részvételével. A képekkel zsarolni próbált, s ez lett a veszte. Akármi is az igazság, az tény, hogy néhány évi sikertelen nyomozás után a rendőrség ejtette az ügyet. A harmadik férfi, Uros Milisevic Delon baráti körére tett terhelő vallomást, s talán ez is szerepet játszott abban, hogy 1976. augusztus 11-én holtan találták egy brüsszeli szállodában, egy nálánál kétszer idősebb jugoszláv expolitikussal együtt.

### [szerkesztés] Politika

Az 1984-es Európa Parlamenti választásokon Delon határozottan és látványosan elkötelezte magát a szélsőjobboldali Jean-Marie Le Pen mellett, amivel heves támadások célpontja lett, s a közönség egy része válaszként bojkottálta a filmjeit.

## [szerkesztés] Filmjei (színészként)

- 1957 Amikor a nő zavarba jön (Quand la femme s'en mêle)
- 1958 Sois belle et tais-toi (Légy szép és tartsd a szád!)
- 1958 Christine
- 1959 Gyenge asszonyok (Faibles femmes)
- 1959 Az iskolások útja (Le chemin des écoliers)
- 1960 Ragyogó napfény (Plein Soleil)
- 1960 Rocco és fivérei (Rocco e i suoi fratelli)
- 1961 Boldog élet (Che gioia vivere)
- 1961 Híres szerelmek (Les Amours célèbres: az Agnès Bernauer című epizódban)
- 1962 A kutya (Le Chien) (tévéfilm)
- 1962 A napfogyatkozás (L'eclisse)
- 1962 Az ördög tízparancsolata (Le Diable et les dix commandements)
- 1963 L’Amour à la mer
- 1963 Alvilági melódia (Mélodie en sous-sol)
- 1963 A párduc (Il gattopardo)
- 1963 Hogyan lettem vezérigazgató? (Carambolages) (nincs feltüntetve a stáblistán)
- 1964 A fekete tulipán (La Tulipe noire)
- 1964 A szökevény (L'Insoumis)
- 1964 Macskák (Les Félins)
- 1964 A sárga Rolls-Royce (The Yellow Rolls-Royce)
- 1965 Volt egyszer egy tolvaj (Once A Thief)
- 1966 Elveszett dicsőség (Lost Command)
- 1966 Paris brûle-t-il? (Párizs ég?)
- 1966 A folyón át Texasba (Texas Across The River)
- 1967 Kalandorok (Les Aventuriers)
- 1967 Ördögien az öné (Diaboliquement votre)
- 1967 A szamuráj (Le Samouraï)
- 1968 Rejtelmes történetek (Histoires extraordinaires: a William Wilson című epizódban)
- 1968 Lány a motoron (Girl on a Motorcycle)
- 1968 Adieu l'ami (Ég veled, barátom!)
- 1969 Madly
- 1969 A medence (La Piscine)
- 1969 Jeff
- 1969 A szíciliaiak klánja (Le Clan des siciliens)
- 1970 Borsalino
- 1970 A vörös kör (Le Cercle rouge)
- 1971 Volt egyszer egy zsaru (Il était une fois un flic) (nincs feltüntetve a stáblistán)
- 1971 Fantasia chez les ploucs (nincs feltüntetve a stáblistán)
- 1971 Halkan a basszushangokkal (Doucement les basses)
- 1971 Vörös nap (Soleil rouge)
- 1971 Özvegy Coudercné (La Veuve Couderc)
- 1972 A nyugalom első napja (La prima notte di quiete)
- 1972 Trockij meggyilkolása (The Assassination of Trotsky)
- 1972 Egy zsaru (Un flic)
- 1973 Speciális kezelés (Traitement de choc)
- 1973 Skorpió (film) (Scorpio)
- 1973 Égő pajták (Les Granges brulées)
- 1973 Vendetta (Tony Arzenta)
- 1973 Két férfi a városban (Deux hommes dans la ville)
- 1974 Urak fajtája (La Race des seigneurs)
- 1974 Jégkeblek (Les Seins de glace)
- 1974 Borsalino és társa (Borsalino & Co)
- 1975 Zorro
- 1975 Zsarutörténet (Flic story)
- 1975 A cigány (Le Gitan)
- 1976 Klein úr (Monsieur Klein)
- 1976 Mint a bumeráng (Comme un boomerang)
- 1977 Pierrot bandája (Le Gang)
- 1977 Armaguedon
- 1977 A férfi, aki sietett / A sietős férfi (L'Homme pressé)
- 1977 Egy gazember halála (Mort d'un pourri)
- 1978 Vigyázat, a gyerekek figyelnek! (Attention, les enfants regardent)
- 1979 Repülőtér ’79 (The Concorde: Airport ’79)
- 1979 A doki / Katonaorvos (Le Toubib)
- 1980 Megölni három férfit / Három felesleges ember (Trois hommes à abattre)
- 1981 Teherán ’43 (Tegeran ’43)
- 1981 Egy zsaru bőréért (Pour la peau d'un flic)
- 1982 A sokk (Le choc)
- 1983 Swann szerelme (Un amour de Swann)
- 1983 A kíméletlen (Le Battant)
- 1984 A mi történetünk (Notre histoire)
- 1985 A zsaru szava (Parole de flic)
- 1986 Átjáró élet és halál között (Le Passage)
- 1988 Cinéma (tévésorozat)
- 1988 Ne ébreszd fel az alvó zsarut! (Ne réveillez pas un flic qui dort)
- 1990 Tánc életre-halálra (Dancing Machine)
- 1990 Új hullám (Nouvelle Vague)
- 1992 Casanova visszatér (Le Retour de Casanova)
- 1993 Egy bűntény (Un Crime)
- 1994 A plüssmackó (L'Ours en peluche)
- 1995 101 éjszaka (Les cent et une nuits de Simon Cinéma)
- 1997 Le Jour et la Nuit
- 1998 Két apának mennyi a fele? (Une chance sur deux)
- 2000 Színészek (Les Acteurs)
- 2001 Fabio Montale (tévésorozat)
- 2003 Les Clefs de bagnole (DVD bónuszanyag) (nincs feltüntetve a stáblistán)
- 2003 Le Lion (tévéfilm)
- 2003–2004 Frank Riva (tévésorozat)
- 2007 L’Ennemi public n° 1 (előkészületben)
- 2008 Astérix aux jeux olympiques (forgatás alatt)

## [szerkesztés] Fontosabb díjak és jelölések

### [szerkesztés] Arany Medve-díj

- 1995 Tiszteletbeli Arany Medve-díj

### [szerkesztés] César-díj

- 1977 jelölés Klein úr, legjobb színész
- 1978 jelölés Egy gazember halála, legjobb színész
- 1985 díj A mi történetünk, legjobb színész

### [szerkesztés] David di Donatello-díj

- 1972 Különdíj (Special David)

### [szerkesztés] Golden Globe-díj

- 1964 jelölés A párduc, legígéretesebb új férfi színész

## [szerkesztés] Külső hivatkozások

- Alain Delon az Internet Movie Database oldalain
- Delonról magyar nyelven
- Alain Delon hivatalos honlapja

A lap eredeti címe "http://hu.wikipedia.org../../../a/l/a/Alain_Delon_d56a.html"

Kategória: Francia színészek

##### Views

- Szócikk
- Vitalap
- Aktuális változat

##### Keresés

##### Más nyelveken

- English
- Български
- Bosanski
- Česky
- Deutsch
- Ελληνικά
- Esperanto
- Español
- فارسی
- Suomi
- Français
- עברית
- Hrvatski
- Italiano
- 日本語
- Lëtzebuergesch
- Nederlands
- Polski
- Português
- Română
- Русский
- Svenska