# Alchýmia

### Z Wikipédie

| Niektorý z redaktorov požiadal o revíziu tohoto článku. Redaktor si napríklad nie je istý, či neobsahuje pravopisné alebo iné chyby. Prosím opravte a vylepšite tento článok. Po úprave článku môžete odstrániť túto poznámku. Viac informácií nájdete v článku Ako upravovať stránku.

Pietro Longhi (1702-1785) - Alchymisti

Alchýmia (z arab. al-chimija = umenie zlievania) je protovedecká a filozofická disciplína, ktorá kombinuje prvky chémie, metalurgie, fyziky, medicíny, astrológie, sémiotiky, mystiky a umenia. Alchýmia bola praktizovaná v starovekom Egypte, Indii, Číne, starovekom Grécku, Ríme, islamskej ríši a nakoniec v Európe do konca 19. storočia v sieti škôl a filozofických systémov starých aspoň 2500 rokov.

Vychádza z náuky o príbuznosti a premenách látok a zameriava sa na proces zdokononaľovania prírody, skúma prirodzenosť tiel a ich meniacu sa silu.

Snahy alchymistov sa označujú ako Veľké dielo (Opus Magnum). Predstava rastu ukazuje na prirodzenosť, že človek nemôže urobiť strom, ale môže sa podieľať na jeho pestovaní (v prenesenom slova zmysle, podieľať sa na Diele Božom). Alchymisti nepoužívali vedeckú metódu. Všetky ich „poznatky“ neskôr materialistická veda označila za banálne, obmedzené, nesprávne alebo aspoň nezmyselné. Napriek tomu bola alchýmia jedna z hlavných predchodcov moderných vied a starým alchymistom vďačíme za objavenie mnohých látok a procesov, ktoré sú dnes dôležité pre modernú chémiu a kovospracujúci priemysel. Dnes je alchýmia zaujímavá hlavne pre historikov vedy a filozofie, pre svoj mystický, ezoterický a umelecký aspekt.

## [úprava] Etymológia

Slovo alchýmia pochádza z arabského jazyka al-kímijá alebo al-chímijá الكيمياء alebo الخيمياء), ktoré je pravdepodobne vytvorené z predpony al- a gréckeho slova chumeia (χυμεία) znamenajúce „zlievať spolu“, „zvárať“, „spájať“ (z khumatos „ten ktorý je poliaty“). Podľa predpisu Diokleciána, napísaného asi v roku 300 po Kr. v Grécku, hovorí proti „starovekým dielam Egypťanov, ktoré vyjadrovali khēmia ako tranzmutáciu zlata a striebra“.

Prepokladalo sa, že arabské slovo al-kímijá vlastne znamená „egypskú vedu“, vypožičaním koptského slova pre „Egypt“ kēme (alebo jeho ekvivalentu v starovekom Bohairickom dialekte koptčiny, khēme). Koptické slovo bolo vytvorené z démotického kmỉ, zo starého egypského jazyka kmt. Staroveké egyptské slovo uvádza obe krajiny a farbu „čierna“ (egypt bola čierna krajina, pri kontraste ku „červeným krajinám“ púštnych oblastí), preto tento etymologický význam môže taktiež vyjadrovať prezývku „egyptskej čiernej mágie“. Napriek tomu, táto teória je iba príklad ľudovej etymológie.

## [úprava] Celkový prehľad

Alchymista - od Sir Williama Douglasa

### [úprava] Protovedecká alchýmia

Alchymistii boli všeobecne vnímaní ako podvodníci, blázni a šarlatáni ktorí sa snažili zmeniť olovo na zlato a verili, že vesmír sa skladá zo štyroch základných prvkov, zeme, vetra, ohňa a vody. Trávili väčšinu svojho času vytváraním zázračných liekov (všeliekov), jedov a magických elixírov.

Tento názor bol nelichotivý. Mnohí alchymistii boli šarlatáni a podvodníci, mnohí však boli „protovedeckí“, skúmali a robili pokusy s prírodnými chemickými látkami bez vedeckých pomôcok a postupov, ktoré sú dnes k dispozícii. Museli sa spoliehať na nesystematické pokusy, tradičné znalosti, odhady a množstvo špekulatívnych myšlienok, s ktorými napĺňali už existujúce vedomosti. Táto chyba mysticizmu bola neodvratná: ranní alchymisti sa mýlili v tom, že chemické transformácie opisovali ako magické javy ktoré boli riadené nezrozumiteľnými zákonmi, ktoré vtedy nebolo možné pochopiť. Objavenie špecifickej metódy zmeny hrudy zeme na lesklý kov, znamenalo začatie špekulácii o zmene kovu na nejaký iný.

V rovnakom čase bolo alchymikom jasné, že „niečo“ sa zachováva v chemických procesoch, dokonca aj v najviac dramatických zmenách fyzického štádia alebo zovnajšku. Látka obsahuje nejaké „princípy“ ktoré môžu byť schované pod mnohými vonkajšími znakmi, ale napriek tomu môžu byť odhalené rôznymi metódami. V celej histórii tejto disciplíny, alchymisti bojovali s pochopeným týchto metód, pre nájdenie nejakého zmyslu v ich výsledných chemických reakciách, ktoré boli často ovplyvňované nečistými alebo zle označenými činidlami, nedostatku množstva meraní a mätúcich neúplných mien.

Napriek ťažkostiam a mnohými zlými výkladmi, alchymisti vytvorili veľký pokrok v porozumení prirodzeného sveta. I keď mnohí boli šarlatáni a blázni, veľa z nich boli aj priateľskí a rozumní odborníci, ktorí sa jednoducho snažili pochopiť predmet ktorého, ako vieme, bol ďaleko za pochopeným ich vtedajšieho poznania. Týmto alchymistom ďakujeme za objavenie dôležitých látok a chemických procesov, ktoré vydláždili cestu pre modernú chémiu a nesú stále hlavnú oporu pre dnešnú chémiu a metalurgické procesy.

### [úprava] Zmena smerovania alchýmie

Najznámejšie ciele alchymikov boli premena obyčajných kovov na zlato alebo striebro, vytvorenie „všelieku“, odstránenie všetkých chorôb a predĺženie života. Začínajúc v stredoveku, európsky alchymisti investovali omnoho viac času pri hľadaní „kameňa murdcov“, mystickej látky ktorá by mohol odstrániť všetky choroby a zároveň predĺžiť život. Napriek tomu, nesmie byť zabudnutý dôvod, prečo sa alchymisti tešili z toľkej obľubenosti a podpory počas stáročí. Nie mysticizmus a filozofické premýšlanie dominovali v ich dielach, ale ich svetské príspevky pre „chemický“ priemysel v tej dobe, testovanie a rafinácia rudy, spracovanie kovov, tvorba atramentu, farby, kozmetiky, pokrok pri výrobe keramiky a v sklenárstve, vytváranie výťažkov z rastlín, nápoje, a podobne. (Zdá sa, že zhotovenie Aqua vitae "vody života" bol veľmi populárny „experiment“ pre európskych alchymikov).

Na druhej strane, alchymici nikdy nemali dôvod na oddeľovanie fyzikálnych (chemických) aspektov z metafyzických interpretácií. Od antiky až do dnes známej modernej doby, fyzika zbavená metafyzického nahliadnutia vyznieva neuspokojivo, tak ako metafyzika bez fyzického prejavu. Na jednej strane nedostatok pomenovaní pre chemické koncepty a procesy a na druhej strane potreba utajovania viedli alchymikov k tomu, aby si prepožičiavali termíny a symboly z biblickej alebo pohanskej mytológie, astrológie, kabbalahu a iných mystických a tajuplných oblastí. Toto zmenilo jednoduchý návod na ťažko pochopitelné magické zaklínadlo.

Počnúc starovekom, alchymici kládli čoraz väčší dôraz na metafyzické aspekty, metafory pre duchovné podstaty, stanóv a transformácií ako na ozajstné zakladanie alchýmie, chemických zlátok, hmotných štádii a materiálnych procesoch. Premena obyčajných kovov na zlato a vytvorenie všelieku symbolizovala evolúciu nedokonalého, chorého, pominuteľného štádia ku perfektnému, zdravému a neskorupovateľnému štádiu. Kameň mudrcov vtedy reprezentovalo, mystický kľúč ktorý spôsobil napredovanie tohto „zlého“ vývoju. Tieto ciele symbolizovali vývin alchýmie z nevzdelanosti ku osvietenej vede a kameň predstavoval nejakú skrytú, spirituálnu pravdu alebo moc, ktorou smeroval ku „zlému“ cieľu. V dielach, ktoré sú napísané ku tejto téme, sa nacházajú tajné alchymistické symboly, diagramy, textové obrazce, v ktorých alchymisti typicky písali viacnásobné významy, alegórie a odkazy na rovnako tajuplné práce. Tie museli byť laboratórne „dekódované“ za účelom objavenia ich pravých významov.

Niektorí učenci teraz vidia duchovnú a metafyzickú alegóriu ako najpravdebodobnejší a najcennejší aspekt alchýmie a zdôražnujú, že vývoj chémie mimo alchýmie bola „chyba“ z originálnej Hermetickej tradície. Na druhej strane sa viac vedcov na to pozerá z druhého hľadiska: pre nich, cesta od materiálnej strany alchýmie ku modernej chémii bola „priama“ vo vývoji tejto disciplíny, zatial čo metafyzicky orientovaná alchýmia bola „zle orientovaná“, ktorá nikam neviedla. V každom prípade, interpretácie niektorých alchymikov alebo podvodníkov zmenšovalo úsilie viac pravých odborníkov.

### [úprava] Alchýmia a astrológia

  Pre hlavný článok, pozri alchýmia a astronómia.

Alchýmia v západnom svete a v iných lokalitách bola široko praktizovaná (a v mnohých prípadoch ešte stále je), tesne spojená a prepletená s tradičným Babylónsko-Gréckym typom astrológie. Snažili spojiť svoje vedomosti aby dosiahli osvetu v neznámych procesoch. Tradične, každá známa planéta v slnečnej sústave bola spojená a ovládaná jednotlivým kovom.

### [úprava] Alchýmia v dobe vedy

Na začiatku 18. storočia alchýmia bola v Európe považovaná za serióznu vedu, Isaac Newton oddal väčšinu svojho času vo svojom živote na skúmanie a opísanie alchýmie než času venovanom optike alebo fyzike, za čo bol tak slávny (pozri Isaac Newton-okultné štúdie). Iný vynikajúci alchymisti západného sveta sú napríklad Roger Bacon, Saint Thoman Aquinas, Tycho Brahe, Thomas Browne a Parmigianino. Rozpad alchýmie začal v 19. storočí pri zrode modernej chémie, ktorá poskytovala presnejšie a spoľahlivejšie vysvetlenia pre zmeny látok a medicínu, počas nového veľkolepého dimenzovania vesmíru založeného na racionálnom materializme.

V prvej polovici 19. storočia, jeden uznávaný chemik, Baron Carl Reichenbach skúmal nápady podobné tým v starej alchýmii, napríklad Ódicku silu, jeho skúmanie však nepostúpilo do hlavného prúdu vedeckej diskusie.

Zmena hmoty - stará myšlienka alchýmie, sa znovu dostala do popredia v 20. storočí, keď fyzici dokázali vďaka nukleárnej reakcie zmeniť atómy kovov na atómy zlata. Napriek tomu, vzniknuté zlaté atómy boli extrémne nestabilné a zanikali do piatich sekúnd.

Alchymické symboli boli občas použité v 20. storočí psychológmi a filozofmi. Carl Jung znovu preskúmal alchymistické symboly a teóriu. Predniesol vnútorný zmysel alchymistickej práce a duchovnú cestu. Alchymistická filozofia, symboly a metódy boli často používané v renesančných a v post-moderných kontextoch, ako napríklad pohyb Nového veku. Niektorý fyzici si zahrávali s alchymistickými myšlienkami v knihách ako napríklad Tao fyziky alebo Tancujúci Wu Li Masters.

### [úprava] Alchýmia ako veda historického skúmania

História alchýmie sa stala aj vyučujúcim predmetom na vysokých školách. Záhadná - hermetická reč alchymistov je postupne „rozlúšťovaná“, historici si začínajú viac uvedomovať intelektuálnu spojitosť medzi touto disciplínou a inými aspektami západnej histórie, ako napríklad sociológia a psychológia duchovných spoločností, kabbalizmu, spiritualizmu, Rosikrucianizmu a iných mystických činností, šifrovania, čarodejníctva a samozrejme vývoja vedy a filozofie.

### [úprava] Psychologická interpretácia alchýmie

Jung vyslovil názor, že alchýmia sa dá chápať ako projekčnú techniku nevedomých psychických procesov. Prirodzenosť ľudskej duše smeruje k celistvosti a alchýmia nesie všetky znaky individuality. Tendenciu ľudskej pýchy nájsť cieľ v bytostnom Ja, ktoré zahŕňa vedomie aj nevedomie, má alchymistickú analógiu pri snahe o zjednotenie protikladov. Jung interpretoval alchymistické obrazové série v svetle svojej terapeutickej metódy nazývanej aktívna imaginácia. Práca, ktorá sa odohráva v alchymistovem tégliku je víziou, imagináciou a produkuje obrazy medzi spánkom a bdením. Dôsledkom je premena (transmutácia) samotného adepta integráciou nevedomých archetypov vystupujúcich ako symboly s vedomým ja.

Dôležité na pochopení vzťahu alchýmie a hlbinnej psychológie je vnímanie chemického experimentu ako cesty plnej prekážok. Na tejto ceste sa dajú urobiť chyby, ktoré nezostanú bez následkov na adeptovu dušu. Podobne v procese individuácie hrozí pohltenie nevedomím alebo naopak prílišná inflácia vedomím. Zaobchádzanie s pravdou ako s mystériom je psychicky príznačné pre alchymistické vnímanie javov, metódam práce a spôsobom poznávania skutočnosti.

## [úprava] Dejiny

Vysvetlenie symbolu zo 17. storočia. Symboly sa používali ako v alchýmii tak aj v astrológii.

Alchýmiu obklopuje niekoľko filozofických tradícii preklenutých niekoľkými stovkami rokov a troma kontimentami. Tieto tradície majú záľubu v tajuplných symboloch ktoré robia jazyk alchymikov ešte viac zložitejším.

Alchýmia sa vyvíjala v najmenej v dvoch hlavných smeroch ktoré boli prevažne nezávislé, hlavne v ich začiatkoch: Čínska alchýmia, centralizovaná v Číne a v zóne jej kultúrneho vplivu, Západná alchýmia kterej centrom bol Egypt, Grécko a Rím, islamské krajiny a nakoniec Európa. Čínska alchýmia bola úzko spojená s Taoizmom, zatiaľ čo západná alchýmia sa rozvinula do vlastného filozofického systému s iba povrchnými spojeniami s hlavnými západnými náboženstvami. Je otvorená stále otázka, či tieto dve hlavné prúdy mali spoločný alebo odlišný pôvod alebo či ovplivnili jeden druhého.

### [úprava] Alchýmia starovekom Egypte

Za pôvodnu krajinu západnej alchýmie môžme považovať staroveký Egypt. Metalurgia a mysticizmus boli neúprostne spojené v starom svete, zmena hocakej rudy na lesklý kov sa muselo zdať ako konanie mágie riadenej tajuplnými pravidlami. Predpokladá sa, že alchýmia bola v starom Egypte dominantou kňažskej triedy.

Egyptská alchýmia je známa hlavne vďaka starodávnymi (helénskymi) gréckymi filozmi, ktorý často prepisovali Egyptské diela do islamských prekladoch ktoré prežili omnoho dlhšie ako egyptské. Prakticky žiadne originálne egyptské dokumenty sa nezachovali. Tie spisy, ktoré existovali, sa pravdepodobne stratili keď cisár Dioklecián nariadil spálenie alchymistických kníh pri povstaní v Alexandrii (292), ktorá bola centrom Egyptskej alchýmie.

Napriek tomu, archeologické výpravy v nedávnych časoch našli dôkazy o chemických analýzach v priebehu obdobia Naqada. Napríklad, medený nástroj datovaný z tohto obdobia ktorý sa používal na chemické experimenty (odkaz: artifakt 5437 zobrazený na [1]). Taktiež, proces zovlečenia kožy zo zvieraťa bol známy už z pred-dynastického Egyptu, aj keď možno bolo objavené náhodne.

Iné dôkazy indikujú, že už ranný alcyhmisti v Egypte vynašli maltu asi 4 tisíc rokov pred Kr. a poháre asi 1500 rokov pred Kr. Chemická reakcia je spojená s výrobou oxidu vápenatého, pravdepodobne najstaršia známa reakcia.

Staroveký Egypt už vyrábal kozmetiku, cement, fajansovu keramiku a tiež smolu pre stavbu lodí. Papyrus bol taktiež vynájdený asi 3000 rokov pred Kr. v starovekom Egypte.

V legendách je písané, že zakladateľom egyptskej alchýmie bol boh Thoth, nazývaný Hermes-Thoth alebo Thrice-Veľký Hermes (Hermes Trismegistos) podľa grékov. Podľa legendy, napísal dielo, ktoré dnes voláme Štyridsať dva kníh Vedomostí ktoré zahrňovali všetky vtedajšie znalosti, vrátane alchýmie. Hermesov symbol bolo merkúrové žezlo alebo tyč obkrútená hadom, ktorý sa stal z jednym hlavných symbolom alchýmie. „Smaragdová doska“ alebo Hermetica of Thrice-Greatest Hermes ktorá je známa iba vďaka gréckym a arabský prekladom, je všeobecne známa pre západnú alchymickú filozofiu a prax, nazývaná aj hermetická filozofia podľa najskorších alchymistov.

Prvý kontakt so „Smaragdovou doskou“ nám napovedá účel hermetickej vedy: To, čo je hore, je ako to, čo je dole...A tak ako všetko bolo odvodené z jedného...tak všetky veci pochádzajú z jedného. (Burckhardt, p. 196-7) Toto je makro-mikro kozmom centrum viery hermetickej filozofie. Na druhej strane, ľudské telo (mikrokozmos) je ovplivňované vonkajším svetom (makrokozmom), ktoré zahrňuje oblohu cez astrológiu a zem cez prírodné živly. (Burckhardt,p. 34-42)

Špekulovalo sa, že to bola hádanka zo smaragdovej dosky - „bolo to nosené v maternici pomocou vetra“ - odkazuje na destilovanie kyslíka zo strelného prachu - proces ktorý bol neznámy v Európe až kým nebol (znova)objavený Sendivogiusom v 17. storočí.

V 4. storočí n.l., po grécky hovoriaci macedónci dobily Egypt a založili Alexandriu v roku 332. To ich doviedlo ku kontaktu k Egyptským myšlienkam. Pozri nižšie, alchýmia v Gréckom svete.

### [úprava] Čínska alchýmia

Zatiaľ čo západná alchýmia sa koncentrovala na premenu základných kovov na zlato alebo striebro, čínska alchýmia mala iný cieľ, medicínu. Kameň murdcov európskych alchymistov môže byť porovnaný k Veľkému elixíru nesmrteľnosti čínskych alchymikov. Avšak, pri hermetickom pohľade, tieto dva ciele neboli nesúvislé a kameň murcov bol neustále porovnávaný ku univerzálnemu všelieku. Preto tieto dve tradície mali viac spoločné než sa môže na prvý pohľad zdať.

Čierny prach, bol dôležitý vynález čínskych alchymistov. Opísaný v 9. storočí a použitý v 10. storočí v ohňostrojoch. V kanónoch sa začal používať okolo roku 1290. Použitie pušného prachu sa z Číny rozšírilo do Japonska, Mongolska, arabského sveta a nakoniec do Európy. Strelný prach bol použitý Mongolmi proti Maďarom v roku 1241 a v Európe na začiatku 14. storočia.

Čierny prach bol najpravdepodobnejšie vynájdený na strednom východe Číny. Liadok (dusičnan draselný), kritická oxidačná zložka, bola nájdená prirodzene v Indii a pozdĺž obchodných ciest na strednom východe.

Čínska alchýmia bola úzko prepojená s Taoistyckou formou medicíny, tak ako akupunktúra a Moxibustion, bojové umienia ako Tai Chi Chuan a Kung Fu (aj keď niektorý učenci Tai Chi školy veria, že ich umenie pochádza z filozofických vetiev Taoismu a nie z alchymickej vetvy).

### [úprava] Indická alchýmia

Na západe je charakter Indickej alchýmie málo známy. V 11. Storočí Perský alcyhmista al-Biruni oznámil, že oni „majú vedu podobnú alchýmie ktorá je celkom podobná im a tá sa volá Rasavātam. To znamená, že toto umenie je špecializované ina na spoľahlivé operácie, lieky, zlúčeniny a medicínu, ktorá je väčšinou vzatá z rastlín. V princípe, lieky vrátili zdravie tých ktorý boli beznádejne chorý a vrátilo mladosť tým ktorá boli starý“. Najlepší príklad textu založeného na tejto vede je The Vaishashik Darshana z Kanad (600 rokov n.l.), ktorý opisoval atómovú teóriu takmer storočie pred Demokritusom.

Dielo Ayurvedacká medicína a veda obsahovala aspekty týkajúce sa alchýmie, napríklad objavenie liekov na známe choroby. Podobnosť s Ayurvedou v alchýmie bolo to, že metódy ošetrenie ľudí bolo charakteristické tým, že sa natierali olejom.

Niektorý ľudia si povšimli podobnosti medzi metafyzikov Samkhya filozofickej tradície Hinduizmu a metafiziky alchýmie. Aj keď neexistuje žiadne priame spojenie, otázka je stále otvorená.

### [úprava] Alchýmia v Gréckom svete

Grécke mesto Alexandria v Egypte bolo centrum gréckej alchymistickej znalosti. Túto charakteristiku si zanechalo aj počas mnohých gréckych a rímskych období. Gréci si privlastnili hermetické názory Egypťanov a spojili ich s filozofiami Pytagorasa, ionianismu a gnosticismu. Pytagorská filozofia je v zásade viera číselnej moci vesmíru ktorá vznikla z pozorovania zvuku, hviezd a geometrických tvarov ako trojuholník, alebo hociakého tvaru kde sa dá prebrať nejaký vzťah.

Iónska myšlienka bola založená na viere, že vesmír môže byť vysvetlený cez sústredenie prirodzených javov. Táto filozofia má pôvod od Tálesa a jeho žiaka Anaximandrosa. Neskôr bola vylepšená Platónom a Aristotelom, ktorých diela sa stali neoddeliteľnou súčasťou alchýmie. Podľa tejto domnienky, vesmír môže byť opísaný niekoľkými prírodnými zákonmi ktoré môžu byť odhalené iba cez opatrnosť, dokonalosť a náročné filozofické výskumy. Tretia zložka uvedená do gréckej hermetickej filozofie bol gnosticizmus, viera prevažne kresťanov a ľudí v rannej rímskej ríši. Filozofia opisuje svet ako nedokonalý, pretože bol stvorený chybným spôsobom. Učenie o duchovnej podstate skutočnosti smeroval ku spaseniu duše. Ďalej verili, že Boh nevytvoril vesmír v klasickom vnímaní, ale vesmír bol vytvorený z neho. Postupom času sa však pokazil (skôr ako bol skazený prehreškom Adam a Evy). Gnostická filozofia uctievala vesmír, prírodu, bytosti sveta a jedného ozajstného Boha. Gnostici nehľadajú spásu z ich hriechov, ale usilujú byť vzdelanými, pretože veria, že hriech je dôsledkom nevzdelanosti. Platónska a neoplatónska teória o celkovej všemohúcnosti boha bola taktiež prijatá.

Jeden veľmi dôežitý koncept bol uvedený v tomto čase, pravdepodobne pochádzal od Empredociesa a bol vyvinutý Aristotelom: všetky veci vo vesmíre boli vytvorené iba zo štyroch základných prvkov, zeme, vzduchu, vody a oheňa. Podľa Aristotela, každý prvok mal rozsah do ktorého spadal a do ktorého sa vráti ak opustí svoju pozíciu. (Lindsay, p. 16)

Grécke štyri elementy boli hlavne kvalitatívne aspekty hmoty, nie kvantitatívne ako považujeme naše moderné elementy dnes. „Pravdivá alchýmia nikdy nepovažovala zem, vzduch, vodu a oheň ako hmotné alebo chemické látky ako ich vnímame v dnešnej dobe. Štyri prvky sú jednoducho prvotné a väčšinou hlavné kvality pomocou ktorých amorfné a čisté kvantitatívne látky všetkých tiel sa prvý krát odhaľujú v rozličných formách.“ (Hitchcock, p. 66) Neskorší alchymisti (ak Paltón a Aristoteles môžu byť nazvaný alchymistami) prevzali značne aspekty tohto konceptu.

### [úprava] Alchýmia v Rímskej ríši

Rimania si prisvojili grécku alchýmiu a metafyziku, tak ako si prisvojili väčšiu časť ich vedomostí a filozofie. Na konci Rímskeho impéria sa grécka alchymistická filozofia spojila s egyptskou a vytvorila kult Hermecizmus.(Lindsay)

Avšak, vývoj kresťanstva v impériu priniesol nepriaznivú líniu myslenia ktorá pochádzala od Augustína (354 - 430), ranného kresťanského filozofa ktorý napísal o jeho viere krátko pre pádom Rímskeho impéria. V podstate cítil, že úsudok a vernosť by mohla byť použitá na porozumenie Boha, ale experimentálna filozofia bola hriešna: „V duši sa tiež nachádza, prostredníctvom rovnakého fyzického zmyslu, istá prázdna túžba a zvedavosť, ktorá nemá za cieľ hľadať telesné ukojenie ale prežívať zážitky pomocou tela, a táto nenaplnená zvedavosť sa ctí názvom učenie a veda.“ (Augustine, p. 245)

Augustiánske myšlienky boli uznané za proti-experimentálne, keď Aristotelovské experimentálne techniky sa tali prístupnými na západe, nevyvýjali sa. Augustiánske myšlienky sú stále zakorenené v stredovekej spoločnosti a ukazuje sa, že používatelia alchýmie boli bezbožníci.

Veľká časť Rímskych vedomostí o alchýmii, ako od Grékov a Egypťanov, je teraz stratená. V Alexandrii, v centre alchymistických štúdii v Rímskej ríši, zručnosť a vedomosti sa odovzdávali hlavne ústne, aby sa predišlo odhaleniu. (Odtiaľ pochádza definícia „hermetickej“ ako „tajnej“). (Lindsay, p. 155) Je možné, že niekoré spisy boli napísané v Alexandrii a následne boli stratené alebo zničené v ohni alebo v nepokojoch ktoré nasledovali v priebehu vekov.

### [úprava] Alchýmia v Islamskom svete

Po páde Rímskeho iméria, ohnisko alchymistického vývinu sa presunulo na blízsky východ. Islamská alchýmia je omnoho známejšia pretože je lepšie doložená. Väčšina spisov sa dostala do islamského sveta, kde boli chránené pred zničením ako islamské preklady. (Burckhardt p. 46)

Islamský svet bolo centrum vývoja alchýmie. Platónové a Aristotelové myšlienky, ktoré už boli nejakým spôsobom privlastnené v hermetickej vede, boli naďalej prispôsobované pre potreby alchýmie. Islamský alchymici ako napríklad al-Razi (Latin Rasis alebo Rhazes) prispieval kľúčovými chemickými znalosťami, ako napríklad technikou destilácie (slovo alemic a alkohol sú arabského pôvodu), objavenie síry, dusičnatých kyselín, sódy, potašu a inými. (Arabské mená dvoch posledných látok, al-natrun a al-qali-y boli premenované do latinčiny ako natrium a kalium, tie sa v modernej chémii stali názvami pre sodík a draslík.) Objavenie lúčavky kráľovskej, zlúčenina dusíka a kyseliny, ktorá dokáže rozpustiť najvznešenejší kov, zlato, bol katalyzátorom pre nasledujúce objavy v alchýmie v ďalšom tisícročí.

Islamský alchymisti urobili obrovské pokroky v alchymistickom hermetizme. Najvplivnejší autor v tomto smere bol Jabir Ibn Hayyan (arabsky جابر إبن حيان, latinsky Geberus, v angličtine známy ako Geber). Jabirov konečný cieľ bol takxwin, umelé vytvorenie života v alchymistickom laboratóriu, vrátane ľudského života. Analyzoval každý Aristotelov element v štyroch základných akostí: teplotu, chlad, sucho a vlhkosť. (Burkhardt, p. 29) Podľa Gebera, v každom kove dve z týchto akostí sú interné a dve externé. Napríklad, olovo je navonok studené a suché, zatiaľ čo zlato je horúce a vlhké. Takto Jabir predpokladal, že pri zmene jedného alebo viac akostí, nastane zmena kovu. (Burckhardt, p. 29) Podľa tejto teórie, hľadanie kameňa mudrcov bolo predstavené v západnej alchýmie.

Je všeobecne prípustné, že čínska alchýmia ovplivnila islamskú alchýmiu (Edwardes pp. 33-59)(Burckhardt, p. 10-22), aj keď rozloha ovplivnenia je stále diskutovateľná. Podobne bolo aj hinduistické učenie prispôsobené islamskej alchýmii, ale zase, rozloha a účinok nieje známy.

### [úprava] Alchýmia v stredovekej európe

Alchymici skúmajúci kameň mudrcov. Od Joseph Wright of Derbyho, 1771

Kvôli silnému spojeniu s Gréckou a Rímskou kultúrov, alchýmia začala byť ľahšie akceptovaná v kresťanskej filozofii a stredoveký európsky alchymisti značne prijali islamistické vedomosti. Gerbert z Aurillacu, ktorý sa neskôr stal pápežom Silvestrom II. († 1003) bol medzi prvými ktorý priniesly islamskú vedu do európy zo Španielska. Neskôr, muži ako Adelard z Bathu, ktorý žil v 12. storočí, priniesli ďalšie učenie. (Hollister p. 124, 294)

V tomto čase sa objavili drobné odchýľky od Augustiánskych zásad z ranných kresťanských mysliteľov. Anselm z Canterbury (* 1033 – † 1109) bol benediktín ktorý veril, že vernosť musí predchádzať racionalizmus, ako augustíni a mnoho teológov pred Anselmom verili, ale Anselm vyslovil názor, že vernosť a racionalizmus bol zlúčený a povzbudil racionalizmus v kresťanskom súvislosti. Pierre Abélard nasledoval Anselmovu prácu, položil základy pre akceptáciu Aristotelovho myslenia predtým ako prvá aristotelova práca dorazila na západ. Jeho hlavný vplyv na alchýmiu bola viera v tom, že Platónov vesmír nemal oddelenú existenciu od ľudského myslenia. Abélard tiež zorganizoval analýzy filozofických protirečení. (Hollister, p. 287-8)

Robert Grosseteste (* 1170 – † 1253) bol priekopník vedeckej teórie ktorá bola neskôr použitá a uprevená alchymistmi. Zobral Abelardovu metódu analýzy a pridal používanie pozorovania, pokusy a zhrnutie vo vytvárení vedeckých hodnotení. Grosseteste tiež urobil veľký pokrok pre premostenie Platónového a Aristotelového uvažovania. (Hollister pp. 294-5)

Albert Veľký (* 1193 – † 1280) a Tomáš Akvinský (* 1225 – † 1274) boli obaja dominikáni ktorý študovali Aristotelove myšlienky a pracovali na uzmiernení rozdielov medzi centrálnou filozofiou a kresťanstvom. Akvinský taktiež urobil obrovskú prácu pri vytváraní vedeckej metódy. Ak dovolíš, pokúsim sa ti to preložiť ja. "Dokonca zašiel tak ďaleko, že tvrdil, že univerzáliá (všeobecné pojmy) je možné objasniť iba logickým zdôvodňovaním, a keďže myseľ nemôže ísť proti Bohu, rozum musí byť kompatibilný s teológiou. (Hollister p. 290-4, 355) Toto bolo protikladom k zvyčajnej Platonistickej viere, že vesmír bol založený cez božské osvetenie. Magnus a Aquiras bolo prvý ktorý preskúšali alchymistickú teóriu, a mohli sa považovať za alchymikov, aj keď urobili iba málo pri vedeckých experimentoch.

Prvý pravý alchymista v stredovekej európe bol Roger Bacon. Jeho práca urobila toľko pre alchýmiu ako urobila Galilova práca pre astronómiu a fyziku alebo Robert Boyleova práca pre chémiu. Bacon (* 1214 – † 1294) bol Oxfordský františkán ktorý preskúmal optickú a jazykovú stránku alchýmie. Františkánsky nápad prijatia sveta namiesto jeho odmietania ho viedlo k jeho presvedčeniu, že experimentovanie je omnoho dôležitejšie ako vysvetlenie: „Tri cesty s ktorých ľudia získavajú vedomosti sú: autorita, myslenie a skúsenosť a iba ten posledný je účinný pre prínos intelektu.“ (Bacon, strana 367) „Experimentálna veda ovláda zhrnutie mnohých ďalších vied. Odhaľuje pravdu ktorá vyplýva zo všeobecných zásad ktoré by nikdy neboli odhalené.“ (Hollister p. 294-5) Roger Baconovy bol taktiež prisúdený výrok s východzým hľadaným kameňa murdcov a elixíru života: „Medicína ktorá odstráni všetky nečistoty a skazenosti z lacných kovov, uberie toľko zo skazenosti ľudského života, že pozemský život môže byť predĺžený na mnoho stáročí.“ Nápad nesmrteľnosti bol nahradený predstavou dlhého života. Napokon, život človeka na zemi bol iba prípravou pre nesmrteľný život vo svete Boha. Nemrteľnosť na zemi sa nezhodovala s kresťanskou teológiou. (Edwardes p. 37-8)

Bacon nebol iba alchymistom starovekých čias, bol najvýznamnejší alchymista týchto čias. Jeho práce boli použité nespočetnými alchymistami od 15. do 19 storočia. Iný alchymisti Baconovho času si privlasňovali jeho rysy. Všetci boli členovia cirkvy. Bolo to preto, lebo iba zopár ľudí mimo cirkevnej školy bolo chopných preskúmať arabské práce. Tiež, alchýmia v tomto čase bola schválená cirkvou ako dobrá metóda skúmania a vyvíjania teológie. Alchýmia bola zaujímavá pre široké spektrum kňažstva, pretože ponúkala racionalistický pohľad na svet v čase, keď sa ľudia iba začali učiť o racionalizme. (Edwardes p. 24-7)

Tak koncom trinásteho storočia, alchýmia sa sa vyvinula do značne štruktúrnej viery. Znalci verili v marko-mikro kozmo teórii Hermetizmu. Verili, že proces ktorý pôsobí na minerály a iné zlúčeniny môže mať efekt aj na ľudské telo (napríklad ak niekto sa môže naučiť tajomstvo rafinácie zlata, druhý môže túto techniku použiť na očistenie ľudskej duše.) Verili v štyri elementy a štyri kvality, ako je popísané vyššie a mali silnú tradíciu v zahalovaný ich napísaných myšlienok v labyrinte kódovaného žargónu s pascami ktoré môžu naviesť k omylu nezasvätených. Nakoniec, alchymisti si cvičili svoje umenie: aktívne axperimentovali s chemikáliami a robili poznámky k teóriam ako je vesmír ovládaný. Celá filozofia sa krúti okolo ich viery, že ľudská duša bola rozdelená potom ako Adam spáchal hriech. Vyčisteným dvoch častí ľudskej duše, sa človek môže stretnúť s Bohom. (Burckhardt p. 149)

V 14. storočí tieto hľadiská podstúpili hlavnou zmenou. William Occam, oxfordský františkán ktorý zomrel v roku 1349, zaútočil na Tomizmusský náhľad na kompatibilitu medzi vierov a dôvodom. Jeho pohľad je značne akceptovaný dodnes, boh musí byť prijatý vo viere a nemôže byť limitovaný ľudskžmi dôvodmi. Samozrejme, že tento náhľad nebol správny ak jeden akceptoval predpoklad nekonečnosti Boha proti ľudskému nadaniu myslieť, ale prakticky vymazal alchýmiu z praxe v 14 a 15 storočí. (Hollister p. 335) Pápež Ján XXII. v skorých 30 rokoch 14. storočia vydal nariadenie proti alchýmii, ktorý definitívne odstránil všetkých kostolných pracovníkov z tejto pravedy. {ref_harvard|Edwardes|Edwardes, p.49|d}} Ale podmienky sa zmenily, Čierny mor, vzrastajúci vojnový stav a hladomor ktorý charakterizoval toto storočie nesporne taktiež slúžilo ako brzdiaci prostriedok filozofickým záležitostiam vo všeobecnoti.

Nicholas Flamel mal napísané tieto záhadné symboli v jeho hrobke v kostole Holy Innocents v Paríži.

Alchýmia zostala nažive vďaka mužom ako bol Nicolas Flamel, ktorý bol pozoruhodný hlavne preto, že ako jeden z mála alchymistov písali v týchto nepokojných časoch. Flamel žil v rokoch 1330 až 1417 a neskôr žil ako vzor pre nasledujúce generácie alchymikov a fázy alchýmie. Nebol náboženský odborník ako mnoho jeho predchodcov a jeho celý záujem v tomto predmete sa krútil okolo snahy vynájsť kameň mudrcov, ktorý ho preslávil, pretože sa predpokladdá, že ho aj vytvoril. Jeho práca opisuje ohromný čas strávený nad experimentami a reakciami, ale nikdy v skutočnosti nedal vzorec pre vytvorenie kameňa. Väčšina z jeho práce smerovala ku zhromaždovaniu alchymistických vedomostí ktoré boli zistené v minulosti, hlavne tie, ktoré sa týkali kameňa murdcov. (Burckhardt pp.170-181)

Počas stredoveku (1300 - 1500) alchymisti ako Flamel sa koncentrovali na hľadanie kameňa mudrcov a elixíru mladosti, vo viere, že sú to odlišné veci. Ich zložité a tajomné domnienky a symbolizmus viedli k širokým striedaniam interpretácii umenia. Napríklad, mnoho alchymikov počas tohto obdobia interpretovali očistenie duše ako význam tranzmutácie olova na zlato (v ktorom verili, že ortuť hraje dôležitú úlohu v tomto procese). Týto muži boli videný ako kúzelníci a čarodejníci mnohými ľudmi a boli mnohokrát prenasledovaný pre ich praktiky. (Edwardes pp. 50-75)(Norton pp lxiii-lxvii)

Jeden z mužov ktorý sa vynorili na začiatku 16. storočia bol Heinrich Cornelius Agrippa. Tento alchymista veril, že je čarodejník a je schopný v skutočnosti využívať kúzla. Jeho vpliv bol nepatrný, ale ako Flamel, napísal spisy ktoré boli využívané alchymistami v neskorších rokov. Tak ako Flamel, urobil veľa pre zmenu alchýmie z misterióznej filozofickej vedy na okultickú mágiu. Udržiaval myšlienku rannej filozofickej alchýmie, vrátane experimentov, numerológie a iného, ale pridal magickú teóriu, ktorá zosilnila považovanie alchýmie ako dokultizmu. Napriek všetkému tomuto, Agrippa sa stále považoval za kresťana, aj keď jeho zmýšlanie sa nezhodovalo s postojom cirkvy. (Edwardes p.56-9)(Wilson p.23-9)

### [úprava] Alchýmia v modernej dobe a renesancii

Európska alchýmia pokračovala v tejto ceste aj počas začiatku renesancie. Éra taktiež ukázala kvitnúci nárast podvodníkov ktorý používali chemické triky a šikovnosť ruky na demonštrovanie premeny obyčajného kovu na zlato, alebo tvrdili, že vlastnia nejaké vedomosti ktoré za malú počiatočnú investíciu ich nasmerujú na správny cieľ zmeny kovu na zlato.

Najdôležitejšie meno v tomto období je Philippus Aureolus Paracelsus, (Theophrastus Bombastus von Hohenheim, 1493 – 1541) ktorý vrhol alchýmiu do novej formy, odmietaním niektorých okultizmov ktoré sa nahromadili v priebehu vekov a poukazoval na poznámky ktoré viedli ku liečbe ľudského tela. Vrátil gnostickú tradíciu, ale nechal väčšiu časť Hermetizmu, neo-platinizmu a pytagorasovu filozofiu. I keď Hermetická veda mala tak veľa Aristotelovej teórie, že jeho vrátenie gnosticizmu bolo takmer bezvýznamné. Predovšetkým, Paracelsus vrátil čarovné teórie Agrippa a Flamela. Nemyslel si, že je čarodejník a opovrhoval tými ktorý si to mysleli.

Paracelsus ako prvý začal používať chemické látky a mineráli v medicíne, napísal „Mnoho bolo povedané o alchýmiu iba to, že je pre tvorbu zlata a striebra. Premňa to nieje cieľ, ale akási sila ktorá môže ležať v liekoch.“ (Edwardes, p.47) Jeho hermetické náhľady boli, že nevoľnosť a zdravie v ľudskom tele existovali v harmónii mužskom mikrokozme a v prírodnom makrokozme. Tento prístup zobral inako ako jeho predchodcovia, použitím analógie nie v spoôsobe duša-očista ale v metóde, že ľudia musia mať bezpodmienečne stabilnú bilanciu minerálov v ich tele a tieto škodlivé choroby tela môžu byť odstránené chemickými látkami ktorými sa dá liečiť. (Debus & Multhauf, p.6-12) Aj keď niektoré jeho poznatky o liečenie tela ortuťou môžu byť nerozumné v tej dobe moderného aspektu, jeho základná myšlienka, že chemické látky tvoria lieky sa ujala napodivo dobre.

"Alchymik Michał Sędziwój", olejový obraz od Jan Matejko, 73 x 130 cm, Múzeum umenia v Łódź.

V anglicku téma alchýmie v tom čase je často spojená s doktorom Johnom Deenom (* 13. júl 1527 – † december 1608), známy hlavne ako astronóm, kryptograf a všebecný „vedecký konzultant“ kráľovnej Elizabet I.. Dee bol považovaný za autoritu v dielach Rogera Bacona a zaujímal sa o alchýmiu tak, že ovplivnený kabbala napísal knihu o tejto téme (Monas Hieroglyphica, 1564). Dee bol v úskom spojený s Edward Kelleym ktorý tvrdil, že konzultuje s anjelmi cez kryčtálovú guľu a vlastný prášok ktorý premený ortuť na zlato. Tieto znakyboli častím a populárnym zankom alchymistu-šarlatána.

Iný, menej známy alchymista bol Michael Sendivogius (Michał Sędziwój, *1566 – † 1636) poľský alchymista, filozof, doktor a zakladateľ chémie. Podľa niektorých poznatkov destiloval kyslík v jeho laboratóriu niekedy v roku 1600, 170 rokov skôr ako Scheele a Priestley ohrievaním dusíka (liadku). Myslel si, že vytvoril elixír života. Krátko po objavený tejto metódy sa predpokladá, že Sendivogious naučil túto techniku Corneliusa Drebbela. V roku 1621 Drabbel prakticky aplikoval túto metódu do ponoriek.

Tycho Brahe (* 1546 – † 1601), viac známy pre jeho astronomické a astrologické výskumy, bol taktiež alchymista. V jeho Uraniborg observatóriu mal postavené laboratórium ktoré mu slúžilo na alchymistické účely.

### [úprava] Rozpad západnej alchýmie

Zánik západnej alchýmie bol spôsobený vzostupom modernej vedy s dôrazom na prísne kvantitatívne experimenty a ich pohŕdanie „starovekým učením“. I keď zárodok sa objavil už v 17. storočí, alchýmia stále prosperovala ešte niekoľko sto rokov a jej vyvrcholenie možno považovať aj 18. storočie.

Robert Boyle (* 1627 – † 1691), známy pre svoje štúdie plynov (Boylov zákon) bol priekopníkom vedeckej metódy v chemických experimentoch. Nepredpoklad žiadne priebehy v reakcii, ale preveroval každú časť chemického pokusu. Boyle zaznamenal miesto, kde sa konal experiment, chovanie vetra, pozíciu slnka a mesiaca a prepisoval barometrické merania, všetko iba pre prípad, že by tieto informácie boli relevantné pre reakciu. (Pilkington p.11) Tento prístup napokon viedol k založeniu modernej chémie v 18. a 19. storočí, založenej na revolučných objavoch Lavoisiera a Johna Daltona, ktorý konečne poskytli ligické, kvantitatívné a spoľahlivé práce pre pochopenie skutočnosti premeny prvkov a odhalili bezvýslednosť dlhoročných alchymistických cieľov ako bol napríklad kameň mudrcov.

Medzitým, Perecelsianská alchýmia viedla k vývoju moderných liekov. Výskumný pracovníci postupne objavovali činnosť ľudského tela, ako cirkuláciu krvy (Harvey, 1616) a napokon vystopovali mnoho chorôb spôsobených baktériami (Koch a Pasteur, 19 storočie) a niekoľko prírodných živín a vitamínov (Lind, Eijkman, Funk a iný). Podporovaný s rovnobežným vývojom organickej chémie, nový vedci ľahko prešli z alchýmie na medicínu.

Tak ako veda stále pokračovala v odkrývaný a racionalizácii príčin vesmíru, založenej na vlastnej materialistickej metafyzike, alchýmia bola ochudobnená o jej chemické a lekárske smery, ale stále bola neodeliteľne súviasaca s chémiou. Redukovaným tajomného filozofického systému chabo pripojenému k materialistyckému svetu spôsobil všeobecný zánik iných ezoterických disciplín ako astrológiu a Kabbalahu, vylúčením ich z učebných plánov vysokých škôl, vyhýbaním sa im ich bývalými propagátormi, ignoráciou vedcov a všeobecne videnou ako šarlatánstvo či povery.

Tieto vývojové trendy môžu byť interpretované ako časť zo širšieho obsahu v Európskom intelektuálu oproti romantickým chodom predošlého storočia. Tak ako to bolo, je zaujímavé pozorovať ako disciplína ktorá udržovala toľko intelektuálu a materiálnej prestíže viac ako 2 tisíc rokov, môže tak ľahko zmyznúť to sveta západnej myšlienky.

### [úprava] Moderná "alchýmia"

V modernej dobe, bol učinený pokrok k dosiahnutiu cieľov kroré by alchýmia nazvala skôr vedecké ako alchymistické. Tieto vývojové trendy môžu byť pomenované ako „alchýmia“ pre niekoľko dôvodov.

V roku 1919, Ernest Rutherford použil reakciu umelého rozbitia látky na premenu dusíka na kyslík. Tento proces bombardovania atómov jadier s vysoko energetickými časticami bola metóda ktorá bola vpred pred klasickými časticovými akcelerátormi, kde základy premeny boli všeobecné. V roku 1980 Glenn Seaborg tranzmutoval olovo na zlato, aj keď za použitia obrovského množstva energie.

V roku 1964, George Ohsawa a Michio Kushi, zaleženej na základoch Loisa Kervrana, prezentovali úspešnú premenu sodíka na draslík, použitím elektrického oblúka a neskôr uhlík a kyslík na železo. V roku 1994, Sundaresan and Bockris oznámili, že pozorovali syntézu jadier v elektrických nabitých batériach medzi uhlíkovými tyčami ponorených vo vode. Aj keď, žiaden s týcho pokusov nemohol byť opakovaný inými vedcami a nápad je dnes zpochybnený.

Aj v roku 2005 všeliek stále zostáva neodhalený, i keď sa verí, že používanie nanotechnológie pri liečbe človeka, môže radikálne predĺžiť dĺžku života.

Cieľ skmania umelej inteligencie môže byť považovaný za tvorenie života od začiatku a to je filozoficky opačné ku možnej umelej inteligencie s alchýmiou, ako Herbert a Stuard Dreyfus napísali v ich práci v roku 1960, Alchýmia a UI.

## [úprava] Hlavné ciele alchýmie

### [úprava] Kameň mudrcov

  Pre hlavný článok, pozri Kameň mudrcov.

Kameň mudrcov (lat. Lapis philosophorum) bol druh fermentu ktorý urýchlil zrenie a dokázal premeniť (transmutovať) bežné kovy na zlato - dokonalý kov. Rozpustený vo víne pôsobí ako všeliek (panacea). Je to červený projekčný prášok ktorý sa vhadzuje do taveniny bežného kovu.

Podobne ako Ježiš Kristus spasil mikrokozmos človeka, kameň mudrcov spasí makrokozmos. Medzi známych výrobcov Kameňa sú zaradený Nicolas Flamel, ktorý vlastnil okultnú knihu, podľa ktorej vyrábal zlato, Basilius Valentinus, ktorý vlastnil projekčný prášok, Alexander Setonius Scotus nazývaný Seton Kosmopolita, ktorý urobil niekoľko úspešných transmutácií. Ďalej to boli Ireneus Philaletha, mních Laskaris alebo Michał Sędziwój.

### [úprava] Elixír života

  Pre hlavný článok, pozri panacea.

Lat. panacea. V rámci alchymistického procesu premeny bežných kovov na zlato sa tiež označuje ako „Pitné zlato“ (lat. aurum portabile). Na jednej strane má byť liekom na choroby (napríklad rakovinu) a tým zaistiť predĺženie života. Na druhej strane má predĺžiť život. Liek má účinkovať regeratívne, tak ako had vyzlieka starú kožu, alebo ako regenerácia, omladnutie.

V čínskej tradícii je známa ako dosiahnutie diamantového tela, v indickej je známa ako ayurvéda.

### [úprava] Materia prima

  Hlavný článok, pozri Materia prima.

Alebo pralátka z ktorej môže zmenou formy vzniknúť nekonečný rad rôznej hmoty. Je nazývaná aj semenom, chaosom alebo univerzálnou substanciou. Nie je ľahké ju v prírode nájsť, i keď je obsiahnutá vo všetkých substanciách. Materia prima je východzou látkou Veľkého diela, jeho vyjadrenie spočíva v téze, že všetko je v jednom. Pretože alchymista nie je zásluhou svojej nedokonalosti schopný pracovať s materiou prima, volí iné východzie látky.

Z pralátky pramenia protiklady duality hore/dole, mužské/ženské, sulfur/merkur. Cieľom alchymistického procesu je protilátky opäť zjednotiť (coniunctio oppositorum). Výsledkom má byž hermafrodit (androgyn, filozofický rebis, compositum de compositiis).

### [úprava] Tria principia

  Pre hlavný článok, pozri Tria principia.

Alebo tri piliere (arkány), z krorých je tvorený celok sveta.

- Sal (soľ, telo) - princíp prirodzenosti
- Sulfur (síra, duša) - fixný princíp
- Merkur (ortuť, Duch) - prchavý princíp

Delenie vychádza zo starej hermeticko-gnostickej tradície. V spojení s alchýmiou došlo k novým interpretáciam v smere prírodných poznatkov, hlavne k prehodnoteniu prirodzenosti. Sal ako prirodzenosť je sprostredkovateľ spojenia medzi Sulfurom (dušou) a Merkurom (Duchom). Duša je fixovaná na telesnosť a Merkur (analogicky k Hermovi ako sprostedkovateľovi spojenia medzi Olympom a podsvätím) je aktívnym princípom protikladov duše a tela.

Tento koncept prijal Jakub Böhme a neskôr zneho čerpá nemecká naturofilozofia (Friedrich Schelling a G. W. F. Hegel).

### [úprava] Alkahest

Alebo alkali est je univerzálne rozpúštadlo ktoré dokáže rozpustiť všetky látky (ale aj nádobu v ktorej sa nachádza). Je dôležitou zložkou pri procese Veľkého Diela. Za rozpúšťadlá sa považuje potaš alebo lúčavka kráľovská.

John Rudolf Glauber (1604-1668) pracoval na univerzálnom rozpúšťadle a ako vedľajší produkt svojho snaženia získal síran sodný.

### [úprava] Iné ciele alchýmie

Kvintesence, Spiritus mundi, Homunkulus, Monáda

## [úprava] Alchýmia v umení a zábave

### [úprava] Knihy

Mnoho autorov zosmieštnily alchymistov a využívali ich k posmešným útokom. Dve najznámejšie príklady sú:

- Geoffrey Chaucer, Canon Yeomanové príbehy (asi 1380)
- Ben Johnson, Alchymista Je päť aktovka, hrdinovia postavia alchymické laboratórum aby podvádzaly ľudí.

V iných dielach sa alchymici objavisli ako romantický, mistický alebo tajuplný hrdinovia:

Chemické laboratórium z príbehu The Story of Alchemy and the Beginnings of Chemistry

- Mary Shelly, Frankenstein Victor Frankenstein využil alchýmie a modernej vedy na vytvorenie Frankensteina.
- Johann Wolfgang von Goethe, Faust 2.časť Goethe potrétuje Fausta ako služobníka Wagnera ktorý používa alchýmiu na vytvorenie homunculusu.
- Gabriel García Márquez, Sto rokov samoty Román je obohatený alchymistickým témami.
- Paulo Coelho, Alchymista (1988)
- Joanne Rowlingová, Harry Potter a kameň mudrcov (1997)
- Robert Stanek, The Kingdoms and the Elves and the Reaches (2002) Hrdinovia praktikujú alchýmiu a kúzla.
- Neal Stephenson, The Baroque Cycle (2003 – 2004) Predstavuje reálnych a vymyslených alchymistov ako Isaac Newtona, de Duilliera a Enoch Roota
- Martin Booth, Doctor Illuminatus: The Alchemist's Son (2003).
- Margaret Mahy, Alchýmia (2004).
- John Fasman, The Geographer's Library Dej sa točí okolo 13 alchymistických artefaktov.
- Gregory Keyes, Age of Unreason Predstavuje Isaac Newtona a de Duilliera.

### [úprava] Komiks, manga a video hry

- Stan Lee a Jack Kirby, Fantastic Four komiks. Villain Diablo je deväťstoročný alchymista ktorý pozná tajomstvo nesmrteľnosti.
- Mike Mignola Hellboy komiks. Hrdina Roger the Homunculus bol vytvorený alchýmiou z krvy a rastlín.
- Golden Sun video hra na Nintendo. Alchýmia je zlá sila ktorá terorizuje svet.
- Hiromu Arakawa, Fullmetal Alchemist manga, anime a video hra. Dvaja hlavní hrdinovia sú alchymisti.
- Nobuhiro Watsuki, Weapon Alchemist manga.
- Kazuki Takahashi, Yu-Gi-Oh! GX anime. Hrdina Daitokuji (Lyman Banner) je alchymista a výrobca homoculusu.

## [úprava] Referencie

- [2] Šablóna:Book reference Trans. Rex Warner.
- [3][4][5][6][7][8][9][10] Šablóna:Book reference Trans. William Stoddart.
- [11] Šablóna:Book reference
- [12][13][14][15][16][17][18] Šablóna:Book reference
- Šablóna:Book reference
- [19] Šablóna:Book reference
- [20][21][22][23][24][25] Šablóna:Book reference 6th ed.
- [26][27][28] Šablóna:Book reference
- Šablóna:Book reference Trans. Richard Dales.
- [29] Šablóna:Book reference
- [30] Šablóna:Book reference
- Šablóna:Book reference
- [31] Šablóna:Book reference
- Šablóna:Book reference 2nd ed.
- Šablóna:Book reference

## [úprava] Pozri aj

Wikimedia Commons ponúka multimediálny obsah k téme
Alchýmia

- Zoznam alchymistov
- Zoznam okultistov

## [úprava] Externé linky

- Dejiny alchýmie (čes.)
- Kurz praktickej alchýmie (čes.)
- Povaha alchýmie a jej historické výklady (čes.)
- Alchýmia (slov.)

Zdroj: "http://sk.wikipedia.org../../../a/l/c/Alch%C3%BDmia.html"

Kategórie: Články na revíziu | Alchýmia

##### Views

- Článok
- Diskusia
- Aktuálna verzia

##### Hľadaj

##### Iné jazyky

- Afrikaans
- العربية
- Български
- Català
- Česky
- Dansk
- Deutsch
- English
- Esperanto
- Español
- Eesti
- فارسی
- Suomi
- Français
- Galego
- עברית
- Hrvatski
- Հայերեն
- Bahasa Indonesia
- Ido
- Italiano
- 日本語
- Latina
- Lietuvių
- Македонски
- Nederlands
- Norsk (nynorsk)
- Norsk (bokmål)
- Polski
- Português
- Русский
- Simple English
- Slovenščina
- Basa Sunda
- Svenska
- ไทย
- Tagalog
- Türkçe
- Українська
- 中文