# Aтлетске дисциплине

### Из пројекта Википедија

Овом чланку или једном његовом делу је потребно сређивање.

Оно подразумева категоризацију, унутрашње повезивање, разламање текста и слична уређивања, како би се добио квалитетнији чланак.

Погледајте како се мења страна за помоћ, или страну за разговор. Уклоните ову поруку када завршите.

# [уреди] Тркачке дисциплине

### [уреди] Кратке пруге-спринт

100 i 200 m

Делови трке:

- старт
- стартно убрзање
- трчање по дистанци
- финиш
  Од свих делова трке старт је најважнији. Постављање стопала на стартне блокове варира у зависности од зеље појединца и дужине ноге. Најкраће растојање између предње и задње плоче за стопало је 28 цм, а најдуже 53-66цм.

## [уреди] Стартер

Стартер даје вербалне команде са довољно размака између, како би се тркачи сместили: "на своја места! Позор!" Затим следи хитац из пиштоља. Код погрешног старта, стартер који опозива тркаче (помоћно званично лице) пуца из пиштоља да заустави тркаче и враћа их на стартну линију. Један погрешан старт (пре знака) доноси опомену а други дисквалификацију.

Пиштољ стартера: популарни модел је револвер који користи гласне ћорке калибра 32мм. Електронски уређај монтиран на пиштољу, реагује на звук стартног пиштоља и активира систем за регулацију времена трке.

Детектор грешке: овај детектор се користи за контролу прераног старта спринтера. Налази се у стартним блоковима.

Стартни блокови: направљени су од алуминијума или неког другог метала. Они имају мерне инструменте који омогућавају тркачима да се прецизно поставе у складу са њиховим потребама.

Ток трке: Време изубљено на кривини је 4 сек на 100м. тркачи трче што је могуће ближе унутрашњој страни својих стаза (1,22м) И нагињу се унутра да би се супротставили центрифугалној сили која се ствара у кривини.Финиш следи на око 40м од циља.

Спринтерице са клиновима у ђоновима, тешке су око 170 грама и направљене су од телеће коже , коже за рукавице или коже кенгура. Клинови су ограничени на дужину од 8,4мм. Ђонови не смеју бити дебљи од 13мм. Пете не смеју бити дебље од ђонова за више од 6мм. Тркачи се могу такмичити и боси.

Електроника: прецизни механизми су неопходни, ту спадају компјутери, уређаји за записивање, фибер-оптички трансмитери,… Одређивање победника се врши помоћу фото-финиш камера. Правило 162. међународне атлетске федерације: "такмичари ће завршити трку по оном редоследу по којем је било који део њиховог тела достигао линије циља".

400 m Спринт издржљивости на 400 м је једно од такмичења које поставља велике захтеве на стази. У време када је време од 47 сек било најбоље ова дисциплина се сматрала трком на средње стазе. Али велики атлетичари који трче пуном снагом дуж целог круга претворили су трку на 400м у континуално трчање без предаха дуж целе дистанце. Трка почиње са "цик-цак" стартова. Првих 45-55 м протичу у убрзавању. Одлучујући период долази на 300 м. Циљ је да се истрчи првих и других 200 м за скоро исто време.

## [уреди] Средње пруге

800 m Не постоји бољи тест способности трчања од трчања на 800 м. Ова дисциплина комбинује брзину тркача на 400 м са издржљивошћу дугопругаша и сувише је кратка да би се опростиле грешке. За разлику од дисциплина у којима се такмичи у стазама, ово је борба на слободном тркалишту. Трчи се два круга око игралишта са цик-цак стартом. Стазе се користе само док се не изађе из прве кривине. Затим се тркачи боре за унутрашњу стазу, тражећи најкраћи пут. Избегавање вођства је основно правило. Они који диктирају темпо су "ветроломци" за остале тркаче. У последњих 80-100 м, врхунски такмичари имају доста енергије за снажан финиш. Шампиони могу надмашити сами себе прелазећи последњих 200 м за 23 с.

1500 m Трка се састоји од 4 круга око тркалишта. Почиње каскадним стартом који је тако конструисан да такмичари са унутрашње стране немају велику предност над такмичарима са спољне стране. Спринтом за унутрашњу позицију почиње трка, после чега се формира колона. Позиционо трчање иза вође или вођа, налажењем неометане маршуте и постепено побољшавање позиције како се трка одвија.

## [уреди] Дуге пруге

3-5-10 000 m Трчање на дуге стазе је борба против нагомилавања млечне киселине у ћелијама мишића. Док је један удах довољан спринтеру на 100 м, на 5 000 м то је 90% удисаја против 10% кисеоника. Трке на 5 000 и 10 000 м за мушкарце су толико сличне да се олимпијски такмичари често појављују у обе. Лассе Вирен из Финске је 1972. и 1976. године добио обе трке и тиме освојио 4 златне медаље. Трка на 5 000 м има 12.5, а трка на 10 000 м има 25 кругова. Дисциплина на 3 000 м за жене има 7.5 кругова.

## [уреди] Маратон

Најнапорнији тест животне снаге.
Трка на 49.195 м има више гламура него било која трка. Спектакл врхунских атлетичара који се исцрпљују до апсолутног лимита физичке издржљивости - маратонци то зову "црвена ивица". Више од четири пута је дужа од трке која највише захтева (на 10 000 м) и трчи се по разним теренима градских улица. Женски маратон : увршћен је у олимпијски списак дисплина 1984. године, али је прва жена маратонац трчала незванично 1896. године у Атини постигавши време испод 4.5 сата. Опасност за такмичаре: дехидрација - губљење течности из тела преко знојења може смањити тежину тркача (63.5 кг) за висе од 10%. Због повећаног протока крви, тркачи не могу да изгубе довољно топлоте, али маратонци светске класе могу толерисати температуру тела до 40 степени Ц. Изнад тога долази до топлотног удара. Због тога већина такмичара трчи гологлава. Неки носе штитнике за очи, затим мрежасте мајице или перфориране поткошуље ради вентилације. Опрема је углавном бела јер одбија Сунчеве зраке. Користе се патике специјалне за маратонску трку без клинова, тешке од 220-250 г и са јастуцицима на петама. 11.9 цм широка стабилна пета спречава клизање уназад. Такмичари стартују на главном стадиону, направе један круг и изађу у оближње градске улице. Сваки такмицар се држи плана у погледу брзине и постављања у групи. Неки теже да одмах поведу да би избегли гурање. Нормално, водећа група од 15 до 20 фаворита испредњаци за 6-8 км. Код 16-тог км група која држи темпо може имати 10-12 тркача. После тога се смањује број тркача који предњаче док не остане само победник.

## [уреди] Штафете

Најважније у штафети је да се не испусти палица! У примопредаји палице на Играма 1968. руски тим је испустио палицу и сам себе елиминисао. 4x100 м У трци на 400 м сваки члан екипе трчи по једну четвртину стазе. Трка почиње на "цик-цак" старту. Распоред такмичара се разликује од екипе до екипе, али је углавном овакав:

1. је такмичар у тиму који је најбржи стартер и веома вешт у кривинама;
2. је такмичар бржи у измени штафетне палице и брз на правцу;
3. је такмичар који може бити спорији од последњег у измени, али је добар тркач у кривини;
4. је такмичар који је најбржи члан екипе.

Штафетне палице се морају додавати са потпуно испруженим рукама у висини кукова. Наравно, то мало ко поштује. Зоне примопредаје штафете: Сан сваког тренера у примопредаји штафете је да постигне да такмичар који долази са палицом стигне у највећој брзини, а да такмичар који је прима то уради у делићу секунде, и у брзини која одговара брзини оног првог. Две најважније зоне у примопредаји штафете су:

- зона убрзавања од 10 м у којој такмичар прималац палице стоји и почиње да трчи. Палица се не сме додати у тој јасно обележеној зони.
- зона додавања палице од 20 м у којој такмичар прималац палице спринтује из зоне од 10 м у зону од 20 м и у другој зони додаје палицу. Овде наравно мора да се постигне уједначена брзина оба клупска такмичара.

4x400 m Штафета 4x400 м захтева од сваког такмичара да покрије један круг око тркалишта и да преда палицу на свакој ознаци од 400 м. Прималац штафете мора да пази у коју ће стазу његов клупски колега стићи.

Зона примопредаје штафете је 20 м. За разлику од штафете на 400 м, ова се трчи у стазама само док такмичари не изађу из прве кривине. Тада такмичари заузимају позиције у било којој расположивој стази.

## [уреди] Препоне

110 m препоне
Тркачи не претрчавају преко препона, они прелећу преко њих са таквом глатком грациожношћу да велики шампиони истрчавају ове трке за само две сек. дуже него спринтери на 100 м без препона. Техника: са телом које се нагиње напред тркач преко препона избацује замајну ногу. Замајна нога се оштро спушта на земљу на предњи део стопала. Спринт се наставља после преласка сваке препоне. Жене прескачу десет (83.2 цм), а мушкарци једанаест (106.68 цм) препрека.

400 m препоне
1984. године атлетичарке су се придружиле мушкарима у трчању ове веома напорне трке, дисциплини која захтева способност да се претрчавају препоне наизменично, једном па другом ногом, као и велику брзину. Са старта који је постављен у "цик-цак" распореду, тркачи трче свако у својој стази на целој дистанци, укључујући и две кривине. Атлетичари у унутрашњим стазама имају предност пошто могу да оцењују свој темпо према онима који су испред. Губитак времена се надокнађује тако што се препона унутар стазе претрчава јаким нагибањем тела.

На 300м или више долази до анаеробног замора. Препонаши се у овој дисциплини чувају за финиш који почиње на 40м од циља. Препоне су прављене у облику слова Л тако да се могу лако срушити ако такмичар запне за њих. Број препона које се сеју срушити није ограничен. Препоне су у "Л" облику, направљене тако да се могу лако срушити ако тркач запне за њих. Обарање препрека не доноси дисквалификацију.

3000 м-стипл
Само атлетичари велике издрзжљивости могу се посветити овој дисциплини. Трка има 28 сувих препона свака висока 91,1-91,7 цм дуж целе стазе и седам водених препрека. Почиње из високог старта, а на ознаци од 280 м наилази се на прву препону. Наредне препоне су постављене на размаку од 78 м. После треће суве препоне долази водена препрека (ширина и дузина 3,66 м) која се мора савладати у сваком кругу. Од последње препоне до циља је 69 м. Ова трка се дели на три дела: прескакање преко препона, савлађивање водене препреке и међу-препонска техника.

## [уреди] Брзо ходање

Брзо ходање је кретање без прекидања контакта са тлом. При сваком кораку нога која се поставља напред мора да дотакне тло пре него што се друга одвоји од тла. Док је стопало на тлу, стајна нога мора бити испружена, односно не сме бити савијена у колену, ни за тренутак, у фази вертикале. Правило 191. ИААФ (интернационална аматерска атлетска федерација) је уведено како би такмичари током целе трке ходали, односно да не би прешли у трчање.

Такмичари у брзом ходању крећу се брзином 14-15 км/х, док обични пешаци иду 4-5 км/х. Узрок томе није само издржљивост већ специфична техника. Наиме, код брзог спортског ходања дужина и фреквенција корака су знатно веће: захтевају одређену технику и тренинг.

У току такмичења судије на стази контролишу такмичаре - да ли је неки од њих прешао у трчање. Судије опомињу такмичара показивањем беле плочице, на којој су са обе стране ознаке прекршаја (потрчавање и згрчено колено). Пошто је опоменуо такмичара, судија о томе обавештава главног судију. Ако је према мисшењу тројице судија, такмичар начинио прекршај у било којем делу стазе, биће дисквалификован. Дисквалификација се саопштава такмичару показивањем црвене плочице коју користи само главни судија. Ако током такмичења не постоји могућност да се такмичар обавести о дисквалификацији, одлука може да се саопшти и накнадно по завршетку трке.

Код такмичења на стази (стадион) такмичар који је дисквалификован мора одмах да напусти стазу. Код такмичења на путу, дисквалификовани такмицар мора одмах да скине број који носи и да напусти трку. Трка почиње на стадиону једним кругом, после којег се излази ван стадиона на улицу. На сваких 5 км налазе се станице за окрепљење. Такмичар који прими било какво окрепљење ван тих станица може бити дисквалификован.

## [уреди] Бацачке дисциплине

Бацање копља датира још из доба првобитног човека, а у Олимпијске игре укључено је 1908. године. Зато что укључује аеродинамичке факторе, бацање копља је најсложенија од свих бацачких дисциплина. Копље је далеко најлакше и најбрже оруђе од свих која се користе у дисциплинама бацања и лети преко 30 м даље од диска и 20 м даље од кладива. Залет се одвија постепено, а пуна брзина се постиже код последње контролне ознаке или за 1 или 2 дуга корака преко ње.

Избацај се чини из положаја са широко постављеним ногама, телом савијеним уназад са кичмом савијеном у облику слова Ц. Врло често, ако не могу да се зауставе пре крузног лука и равних линија, бацачи копља пређу линију и тако понисте своје бацање. Враћањем и окретањем ноге која остаје позади и пребацивање тежине тела на њу, у једном моменту избегава се преступ.

Мерење: обавља се од ознаке коју врх копља направи до центра секторске тацке. Правила ИААФ-е: могу се користити само копља претходно измерена и одређених димензија која обезбеђује ИААФ. Нису дозвољени никакви покретни делови. Копље мора да се баци преко рамена или горњег дела руке којом се баца и не сме се завитлати. Дозволена су 3 квалификациона покушаја и 6 финалних. Метални врх мора ударити о земљу пре било ког другог дела копља, јер у супротном бацање не важи. Залетом од 36.5 м или несто висе почиње наступ такмичара. Циљ је постићи максималан замах и одрзати га до последњег тренутка. Угао отпустања копља је 20-30 степени.

## [уреди] Скакачке дисциплине

- Скок у даљ Боб Бимон са својим рекордом из 1968. године донео је скоку у даљ изненадну и непролазну славу. У једној од највећих спортских подухвата у модерној историји, додао је, тада, невероватних 55.24 цм на рекорд. Разређени ваздух града Мексика, услед надморске висине од 2240 м, понекад се помиње као одлучујући фактор, али нема сумње да су одлична форма Бимона и фантастични напор допринели његовом величанственом наступу (8.83 м). Циљ је хоризонталну брзину претворити у један скок на горе; тело, својом акцијом, повећава растојање пре доскока у простор са песком.

- Четири фазе у скоку су:

1. залет: почиње нагнутим, опуштеним држањем тела и постепеним убрзањем дуж стазе прекривене синтетичким материјалом до места за одскок. Од великог значаја је контрола тачности доласка на место одскока да се не направи грешка.
2. одскок: у последња 3-4 дуга корака, скакач спушта тежиште тела, тако што скраћује последњи корак. Одскочна нога се поставља пуним стопалом на даску за одскок. Контакт са даском је кратак, друга нога замахује натколеницом до хоризонтале. Угао одскока је око 25 степени.
3. лет: могу се запазити разни стилови у ваздуху, али је најчешћа комбинација технике грчења, увинућа и корачаја. После одскока, скакач наставља да "трчи" у ваздуху, уз извијање и грчење у седећи положај на крају лета.
4. доскок: код скока у даљ и троскока ово је важна фаза. Скакачи се труде да "изнесу" ноге сто више напред. У моменту додира са песком неки скакаци се бацају у страну на бок или нагињу труп даље напред, а други савијају колена, док се карлица креће према петама. Начин доскока зависи од индивидуалног избора скакача.

- Троскок

Основно правило: код троскока скакач мора доскочити на исту ногу којом је одскочио, у фази 1 поскок, дочекати се на другу ногу у фази 2 и доскочити обема ногама на песак у трецој фази. У одскоку се користе технике скока у даљ. На крају скакач је направио три додира са тлом. Залет је нешто краци него код скока у даљ (36.6-44.2 м). Контролне ознаке су постављене дуж стазе иза залет од 1.22 м и помажу у распоређивању корака до даске за одскок. Доскочиште у обе дисциплине је од влажног песка. Јама је дуга 9.14 м и широка 2.74 м. Даска за одскок је поравната са стазом, широка 20 цм и обојена бело. Непосредно иза ње је дашчица покривена пластичном или неком другом погодном масом на којој лако остају трагови стопала, у случају да скакач направи преступ.

- Скок у вис

Напољу, летвица за скок у вис не изгледа тако импресивно висока, јер на њу баца сенку огромна арена и небо. Али њена висина је ипак невероватна, много већа од висине горњег дела једног просечног рама за врата ! Одскок мора бити једним стопалом са равне стазе. Скок није успео ако се летвица обори са својих држача, или уколико скакач дотакне било који део доскочишта или тло око њега било којим делом тела, а да претходно није прескочио летвицу. Скакачи могу почети да се такмиче на било којој висини која је већа од прописаног минимума и скакати по сопственом нахођењу. Три узастопна неуспеха значе елиминацију. Висина се мери од тла до најнижег дела горњег дела летвице. Скакачи понекад пропусте да прескачу одређене висине да би психички деловали на противника. Ова дисциплина има три фазе: 1) залет, 2) одскок и 3) прелет (фаза лета која траје од момента напуштања тла,прелазак летвице све до момента контакта са доскочиштем). Најтежи елеменат скока је одскок ногом, који чини 85-90% ове дисциплине. Залетиште је лепезастог облика и омогућава скакачима да се приближе летвици за прескок са стране и под разним угловима. Залет: зависи од тога који се од многих стилова прескока користи. Данас се највисе користи "флоп" стил код којег је дузина залета од 16.7 до 21.3 м дуж криве линије. Овај стил је измислио Дик Фосбери, олимпијски шампион из 1968. Одскок: код скока "флоп" техником, замајна нога се диже до грудног коша, подижући тело увис. Распон између сталака од чврстог материјала је 4 м. Летвица је пажљиво постављена на носаче широке 40 мм и дуге 60 мм са простором од минимално 10 мм око крајева летвице и унутрашње површине сталака. Летвица је тако постављена да може лако пасти напред или назад. Тешка је 2 кг. Патике: дебљина ђона је највише 1.27 цм.

- Скок мотком

Залет: мотка се хвата са рукама растављеним 46-76 цм, и на просечној висини од 4.7-4.8 м. Висина хвата је растојање од горње руке до врха мотке. Бржи, и све бржи спринт, на 39.6-45.7 м, се развија по стази од синтетицког материјала.
Поред стазе се налази једна или две контролне ознаке, прва на старту, а остале на разним растојањима дуж стазе. Овим се обезбеђује да скакачи до убодне кутије стигну одскочном ногом.
Убадање мотке и одскок: са три до четири дуга корака од укопане убодне кутије, развија се пуна брзина. Затим долази до кључног подизања мотке која се носи у висини струка и износи директно изнад главе. Мотка косо нагнута убада се у убодну кутију. Овде снага замаха тела развија кинетичку енергију, која се преноси на мотку и отпочиње њено савијање. Циљ је да се скакач вине у висину све вечим савијањем мотке и то под углом већим од 90°. Колено замашне ноге се диже на на грудни кош са боковима који потом следе. Мотка је као савијени катапулт, скакач се мишићима успиње и експлозиван покрет се завршава комплетним стојем на рукама и окретањем тела према летвици.
Прескок се врши окретањем стомака доле, према летвици, после чега скакач прво пребацује ноге, бокове и труп. Обема рукама одгурне мотку и пребаци се преко летвице. У доскоку скакач високо диже руке да би доскочио на леђа са предножењем и предручењем у изузетно мекану доскочну јаму.
Такмичари могу да отпочну са скакањем на било којој висини (која је изнад минималне прописане) коју одаберу и по свом нахођењу могу да прихватају висине које потом следе. То значи да такмичар може да избегне неку висину и да и даље скаче висине које потом следе. Три узастопна неуспеха значе елиминацију. Према правилима такмичар са најмањим бројем скокова преко летвице на висини на којој се она налази, боље је пласиран. Скок мотком није успешан ако такмичар обори летвицу са носача или стави доњу руку изнад горње на мотки док се налази у ваздуху. Уколико се мотка сломи, покушај се не рачуна. Такмичари могу користит властите мотке, могу их омотати са два слоја траке. Дозвољава се употреба лепљивих материја за дланове.
Сталци су алуминијски, удаљени 4.3-4.37 м. Летвица од метала крузног облика дуга је 4.5 м. Носачи са клиновима за фиксирање летвице могу бити само 13 мм у пречнику, а летвица се на њих ослања, тако да, додирнута, лако пада на земљу. Мотка: нема ограничења тежине, а дужина је од 4.6-4.9 м.

## [уреди] Вишебој

Десетобој
Ова драматична, свестрана дисциплина представља нешто што фасцинира; победник у овој дисциплини на Олимпијади добија титулу "најбољег спортисте света" у наредне 4 године.
Од сваког такмичара се захтева да покаже своју вештину, на светском нивоу, у десет веома различитих дисциплина, иначе најтежих у атлетици. Од једног мишићавог бацача кугле, тражи се да скаче мотком, прескаче препоне и да скаче у даљ. Мајстор брзине, који блиста у спринту, мора да трчи стазу дугу 1500 м, а скакач мора да баца копље. Такмичар у десетобоју мора бити изузетно добар бацач копља, скакач мотком, скакач увис и даљ, бацач кугле и диска, тркач на 1500, 800, 400 и 100 м. Да би могао да учествује у дисциплинама бацања, "десетобојац" мора бити снажан човек. Због тога већина њих сматра скок мотком најтежом појединачном дисциплином. Сви такмичари се слажу да је трка на 1500 м, која је последња на програму, када су сви такмичари већ јако исцрпљени, најзаморнија. Честа су падања од изнемоглости на стази. Једнако је напорно и то што се десетобој одвија у два дана - по 5 дисциплина сваког дана - што значи да такмичари "раде" и до 30 сати. Одржавање концентрације и снаге током оваквом "млевења" захтева вештину и умеће. Број учесника продужава ово такмичење до бескраја.

## [уреди] Спољашње везе

- http://www.znanje.org

Добављено из "http://sr.wikipedia.org../../../a/%D1%82/%D0%BB/A%D1%82%D0%BB%D0%B5%D1%82%D1%81%D0%BA%D0%B5_%D0%B4%D0%B8%D1%81%D1%86%D0%B8%D0%BF%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D0%B5.html"

Категорије страница: Чланци за сређивање · Спорт · Атлетика

##### Views

- Чланак
- разговор
- Тренутна ревизија

##### Претрага

##### Други језици

- Afrikaans
- Bosanski
- Català
- Česky
- Dansk
- Deutsch
- English
- Eesti
- Español
- Esperanto
- Français
- Galego
- 한국어
- Hrvatski
- Italiano
- עברית
- Македонски
- Nederlands
- 日本語
- Norsk (bokmål)
- Polski
- Português
- Русский
- Simple English
- Suomi
- Svenska
- ไทย
- Türkçe
- 中文