# (4) Vesta

### De Viquipèdia

Vesta des del Hubble

Vesta és el tercer major asteroide de el cinturó d'asteroides, amb 468 km de diàmetre, i el quart que fou descobert. La seva grandària i superfície inusualment brillant fan de Vesta l'asteroide més brillant. És l'únic asteroide en ocasions visible a primera vista semblant a una estrella de 6ª magnitud.

Fou descobert el 29 de març de 1807 des de Bremen per el metge i físic alemany Heinrich Wilhelm Olbers les aficions del qual el van dur a estudiar l'òrbita d'aquests astres (de fet, va descobrir cinc astres, a més de Vesta i (2) Pal·les). Olbers va batejar a l'asteroide com a Vesta, la deessa verge romana de la llar, degut a un suggeriment del prominent matemàtic Carl Friedrich Gauss

Després del descobriment de Vesta en el 1807, no es va trobar cap altre asteroide durant 38 anys. El següent va ser (5) Astrea.

## [edita] Estudis sobre Vesta

En els primers temps del sistema solar, Vesta estava prou calent com perquè el seu interior es fongués. Això va provocar la seva diferenciació dels asteroides. És probable que tingui una estructura estratificada: un nucli metàl·lic de ferro-níquel envoltat d'un mantell de olivina. La superfície és de roca basàltica formada d'antigues erupcions volcàniques; òbviament va existir alguna classe de breu activitat volcànica. Això fa que Vesta sigui diferent d'altres asteroides i en cert sentit s'apropa als planetas terraqüis, que van sofrir processos geològics similars.

No obstant això, no va ser l'únic de la seva classe: originalment van existir amb probabilitat dotzenes de grans planetoides, però tots els altres es van fer trossos durant els primers temps de caos, formant famílies d'asteroides més petits. Es creu que els asteroides metàl·lics de ferro-níquel procedeixen dels nuclis d'aquests grans cossos, mentre que els rocosos procedeixen dels seus mantells i escorces.

Ni tan sols Vesta ha romàs intacte. En 1996 el telescopi espacial Hubble va detectar un cràter enorme a Vesta, amb una grandària de 430 km i potser 1.000 milions d'anys d'antiguitat. Es creu que aquest cràter pot ser l'origen dels petits asteroides de tipus V (o Vestoides) que es coneixen a l'actualitat.

En 2001 es va determinar que un d'aquests asteroides anomenat (1929) Kollaa no només era un tros de Vesta, sinó també que el lloc exacte de la seva formació va ser la part profunda de l'escorça.

El efecte Yarkovsky juntament amb la pertorbació provocada per planetes i asteroides fan que la família Vesta es dispersi. Algun d'aquests asteroides, com (9969) Braille, s'han convertit en asteroides propers a la Terra. Fragments més petits han plogut com a meteorits. Es creu que Vesta és l'origen dels meteorits HED.

L'Institut de Ciència Especial i Astronàutica (ISAS, Institute of Space and Astronautical Science) va informar que els seus investigadors havien trobat aigua a Vesta després de realitzar observacions amb el telescopi de infrarojos de 3,8 m UKIRT en març de 2003 [1]. Es creu que els "minerals hidratats i/o hidroxidats de la superfície" procedeixen d'impactes de asteroides condrites carbonatats més que de Vesta en si mateix.

S'espera que el coneixement que tenim de Vesta creixi molt quan la sonda espacial Dawn entre en òrbita al voltant de l'asteroide el 2010.

| A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: (4) Vesta

Planetes menors
Planeta menor anterior | (4) Vesta | Planeta menor següent

Obtingut de "http://ca.wikipedia.org../../../%28/4/%29/%284%29_Vesta_d343.html"

Categoria: Asteroides

##### Views

- Article
- Discussió
- Revisió actual

##### Cerca

##### En altres llengües

- Alemannisch
- Български
- Česky
- Deutsch
- Ελληνικά
- English
- Esperanto
- Español
- فارسی
- Suomi
- Français
- Galego
- Hrvatski
- Italiano
- 日本語
- 한국어
- Latina
- Lietuvių
- Nederlands
- Norsk (nynorsk)
- Polski
- Português
- Русский
- Slovenčina
- Svenska
- 中文