Eesti - Vikipeedia, vaba entsüklopeedia

# Eesti

###

Vajab keelelist või sõnastuslikku toimetamist

Eesti Vabariik

Eesti lipp | Eesti vapp

Riigikeel | eesti keel
Pealinn | Tallinn
Pindala | 45 226 km²
Rahvaarv ja rahvastiku tihedus (2006) | 1 344 684 29,7 in/km²
Iseseisvus | 24. veebruar 1918
Riigikord | parlamentaarne vabariik
President | Toomas Hendrik Ilves
Peaminister | Andrus Ansip
Rahaühik | kroon (EEK)
Ajavöönd | Ida-Euroopa aeg (maailmaaeg +2)
Riigihümn | Mu isamaa, mu õnn ja rõõm
ISO maatähised mootorsõidukeil ROK-i kood Üladomeen Telefonikood | EE, EST, 233 EST EST .ee 372

Eesti Vabariik on riik Euroopas, mis piirneb läänest ja põhjast Läänemerega (sealhulgas põhjast Soome lahega), lõunast Lätiga ja idast Venemaaga. Üle Soome lahe põhja pool on Soome, üle Läänemere lääne pool on Rootsi.

Alates 1. maist 2004 on Eesti Euroopa Liidu liikmesriik ning 27. märtsist 2004 NATO liikmesriik.

## [redigeeri] Loodus

  Vaata artiklit Eesti loodus

### [redigeeri] Jõed

  Vaata artiklit Eesti jõed

Eesti jõgedevõrk sai alguse üle 10 tuhande aasta tagasi. See arenes tihedas seoses mandrijää taandumisega viimase jääaja lõppedes.

Eesti jõgedevõrk on suhteliselt tihe: vooluveekogusid on üle 7000 ja nende kogupikkus on umbes 31 000 km. Vooluvetevõrk on kõige hõredam Pandivere kõrgustikul ja saarte rannikualadel, kõige tihedam Põhja-Eestis.

Kõige veerohkemad jõed on Narva jõgi, Emajõgi, Pärnu jõgi ja Kasari jõgi.

- Eesti jõgede loend
- Eesti jugade loend

### [redigeeri] Saared

  Vaata artiklit Eesti saared

Eestil on 1520 saart. Neist suurim on Saaremaa.

- Eesti saarte loend

### [redigeeri] Taimestik

  Vaata artiklit Eesti taimestik

### [redigeeri] Loomastik

  Vaata artiklit Eesti loomastik

Eesti faunat võib maailma mastaabis lugeda üsna liigivaeseks. See on tingitud suhteliselt jahedast kliimast, loomastiku võrdlemisi hilisest väljakujunemisest ja muidugi Eesti territooriumi ja akvatooriumi väiksusest. Praegune loomastik on välja kujunenud peamiselt peale viimast jääaega. Imetajaid esineb 68 liiki, linde 359, roomajaid 5, kahepaikseid 11 ning kalu 71 liiki.

### [redigeeri] Maastikud

  Vaata artiklit Eesti maastikuline liigestus

#### [redigeeri] Metsad

  Vaata artiklit Eesti metsad

Eesti on üks maailma metsarikkamaid riike: metsaga on kaetud ligi pool Eesti maismaast ehk 2,2 miljonit hektarit. Umbes 40% Eesti metsadest kuulub riigile. Riigimetsi hoiab ja majandab Riigimetsa Majandamise Keskus.

Eesti metsad kuuluvad segametsade vööndisse. Valdavad on okaspuuenamusega puistud, kuid on ka lehtpuumetsi. Tänapäeval suudavad Eestis looduslikult metsi moodustada ainult kuusk ja mänd, kase- ja haavapuistud on ajutised. Inimese vahelesegamiseta asenduvad need lõpuks okaspuumetsadega. Viis tuhat aastat tagasi praegusest soojema kliima ajastul levinud laialehistest metsadest on praeguseks järele jäänud väga vähe.

- Eesti metsade loend
- Eesti puuliikide loend

#### [redigeeri] Niidud ja loopealsed

  Vaata artiklit Eesti niidud ja loopealsed

Niidud on rohumaad, mida kasutatakse põhiliselt heinamaana, vahel ka karjamaana. Eesti praegustest niitudest on enamik kujunenud endistele metsa- või põllumaadele.

Suur osa Eesti niitudest, eriti Lääne-Eestis, on puisniidud. Selliste niitude rajamisel jäeti osa metsa puid ja põõsaid kasvama. Puisniidud on erakordselt liigirikkad. Läänemaal asuval Laelatu puisniidul loendati 1 m² suurusel alal 2000. aasta suvel 76 liiki rohttaimi, mis on Põhja-Euroopa rekordiks.

Suuremate jõgede ja järvede ääres võib kohata luha- ehk lamminiite. Luhaniitudele iseloomulik lopsakas taimestik on selline peamiselt iga-aastaste perioodiliste üleujutuste tõttu, mis setitavad niidule orgaanilisi ja mineraalaineid, aidates kaasa mullaviljakuse tõusule.

Loopealsed ehk alvarid on levinud Eesti lääne- ja põhjaosas. Need on õhukese, kuid toitaineterikka mullaga paepealsed alad. Nad on tuntud kadakase karjamaa nime all. Loopealse rohttaimed on enamasti madalakasvulised, kuidvärvikad ja liigirikkad. Kogu maailmas leidub loopealseid veel ainult Lõuna-Rootsis.

Eesti suurimad rannaniidud asuvad Matsalu märgalal. Neid on seal üle 3000 hektari. Erinevalt sisemaa niitudest on rannaniitudel palju soolalembeste taimede liike. Kohati esinevad haruldased soolakuid.

Mereäärsetel rannaniitudel on paljude linnuliikide pesitsus- ja puhkealad. Karjatamise ja niitmise lakkamisel rannaniidud hääbuvad: peaaegu kogu rannaniidule võib 5–10 aasta jooksul levida pilliroog.

#### [redigeeri] Luited

  Vaata artiklit Eesti luited

- Eesti luidete loend

#### [redigeeri] Sood

  Vaata artiklit Eesti sood ja rabad

Sood on Eesti rikkus. Kui paljud Kesk-Euroopa riigid on oma sood peaaegu täielikult hävitanud ja näevad nüüd vaeva nende taastamisega, siis Eesti territooriumist on soodega kaetud viiendik. Terve rida neist kuulub kaasajal ka looduskaitse alla. Varasematel aastakümnetel on paljusid soid ja rabasid paljus ka kuivendatud nii põllumaa saamise kui ka rabaturba kaevandamise eesmärgil, kuid õnneks on see suure osa märgalasid jätnud siiski puutumata.

Kuresoo lõunaosas asuv 8 meetri kõrgune rabarinnak on väidetavalt maailma kõrgeim.

Sood jaotatakse arenguastmeti madalsoodeks, siirdesoodeks ja kõrgsoodeks ehk rabadeks.

- Eesti soode loend

### [redigeeri] Kaitsealad

  Vaata artiklit Eesti kaitsealad

- Eesti kaitsealade loend

## [redigeeri] Rahvastik

Lähemalt vaata artiklist Eesti rahvastik

### [redigeeri] Demograafilised näitajad

Arvestuslikult seisuga 1. jaanuar 2006 Eestis oli 1 347 510 elanikku. Neist 620 600 ehk 46,1% oli mehed ning 726 910 ehk 53,9% oli naised. Sündimuse üldkordaja oli 10,6‰, suremuse üldkordaja 12,9‰ ja loomulik iive -2,2‰. 68,5% elanikest oli eestlased, 25,7% venelased, 2,1% ukrainlased 1,2% valgevenelased, 0,8% soomlased, 0,2% tatarlased, 0,2% lätlased, 0,2% poolakad, 0,1% juudid, 0,2% leedulased, 0,1% sakslased ja 0,7% muud rahvused. Alaealisi (vanuses 0-14) oli 15,1%, tööealisi (vanuses 15-64) 68,2% ja pensioniealisi (65 ja vanemad) 16,7%. Töötuse määr oli 7,9%. Elanike tihedus on 32,2 in/km².

Arvestuslikult rahvaarv oli 1 366 959 (1. jaanuar 2001), 1 361 000 (1. jaanuar 2002), 1 356 045 (1. jaanuar 2003), 1 351 069 (1. jaanuar 2004), 1 347 510 (1. jaanuar 2005), 1 344 684 (1. jaanuar 2006).

2000. aasta rahvaloenduse andmetel rahvaarv oli 1 376 743 (31. märts). Eesti rahvastikust oli eestlasi 930 219 ehk 67,9%. Teistest suurematest rahvusrühmadest oli venelasi 351 178 ehk 25,6%, ukrainlasi 29 012 ehk 2,1%, valgevenelasi 17 241 ehk 1,3%, soomlasi 11 837 ehk 0,9%.

Võrreldes 1989. aastaga on Eestis elavate eestlaste arv kahanenud 963 281-lt 930 219-ni, ent eestlaste osatähtsus on kasvanud 61,5%-lt 67,9%-ni, seda osalt mitte-eestlaste väljarände tõttu 1990ndate alguses. 1989. ja 2000. aasta vahel on eestlaste koguarv vähenenud 3,4%, venelaste arv 26%, ukrainlaste arv 40%, valgevenelaste arv 37,8%, soomlaste arv 28,8%. Aastaks 2000 on Eesti rahvastikunäitajad üldarvudes ning erinevate rahvuste esindatuse suhtarvudes sarnased umbes 1975. aasta seisuga.

Alates taasiseseisvumisest on eestlaste osatähtsus kõigi sündinute seas olnud vahemikus 70%–74%.

Eesti keele oskajate osatähtsus on aastaks 2000 rahvastikus tõusnud 80,4%-ni, eesti keele oskajate üldarv on 1 102 133. Suurenemine on saavutatud tänu sellele, et mitte-eestlaste seas on eesti keele oskus rohkem kui kahekordistunud.

Eesti keelt kõneles emakeelena 67,3% Eesti elanikest, vene keelt 29,7%.

Elanike arv Eesti suuremates linnades 2000. aasta rahvaloenduse andmeil (Algallikana kasutatud osaliselt Statistikaameti väljaannet "2000. aasta rahva ja eluruumide loendus II osa")

Linn | Elanikke | Eestlasi | Eestlaste osakaal
--- | --- | --- | ---
Tallinn | 400 387 | 215 114 | 53,7 %
Tartu | 101 169 | 80 397 | 80 %
Narva | 68 680 | 3331 | 4,9 %
Kohtla-Järve | 47 679 | 8479 | 17,8 %
Pärnu | 45 500 | 36 112 | 80 %
Viljandi | 20 756 | 18 995 | 91,5 %
Sillamäe | 17 199 | 719 | 4,2 %
Rakvere | 17 097 | 14 496 | 84,8 %
Maardu | 16 738 | 3331 | 20 %
Valga | 14 323 | 8970 | 62,6 %
Kuressaare | 14 925 | 14 548 | 97,5 %
Võru | 14 879 | 13 414 | 90 %
Jõhvi | 12 112 | 4022 | 33,2 %
Haapsalu | 12 054 | 9587 | 80 %
Paide | 9642 | 8683 | 90 %

Tallinna elanike arv oli 2000. aastal 400 378, nendest eestlasi 215 114 (53,7%), venelasi 146 208 (36,5%), muid rahvusi ning teadmata rahvusega inimesi 39 056 (9,7%). Tallinna rahvastikuregistris olevate elanike arv erines 2000. aasta alguses rahvaloenduse andmetest kuni 30 000 võrra, ent tänu elanike registreerimiskampaaniale on see erinevus vähenenud ning augustis 2004 ületas Tallinna elanike registri järgi Tallinna elanike arv taas 400 000 piiri.

Eeltoodud arvud on kõik ligikaudsed, sest paljudel Eesti elanikel ei ole rahvastikuregistris kirjas tegelik elukoht. Peamiselt puudutab see maapiirkonnast suurtesse linnadesse viimase kümne aasta jooksul elama asunuid. Näiteks Tallinnas arvatakse elavat mitukümmend tuhat inimest, kelle ametlik elukoht on kusagil mujal. Seega täpne rahvastikustatistika piirkondade kaupa Eestis hetkel puudub.

### [redigeeri] Asustus

Lähemalt artiklis Eesti asustus

#### [redigeeri] Vaata ka

- Eesti linnad
- Eesti linnade loend
- Eesti alevite loend
- Eesti alevike loend
- Eesti külade loend

## [redigeeri] Riik

Rannajoone pikkus on 3794 km. Maismaapiiri kogupikkus on 633 km, sealhulgas 339 km Lätiga ja 294 km Venemaaga.

### [redigeeri] Põhiseadus

Eesti Vabariigi põhiseadus sätestab, et Eesti on iseseisev ja sõltumatu demokraatlik vabariik, kus kõrgeima riigivõimu kandja on rahvas. Kõrgeimat riigivõimu teostab rahvas hääleõiguslike kodanike kaudu Riigikogu valimisega.

### [redigeeri] Riigikord

Eesti riigikord on parlamentaarne vabariik, kus valitsuse moodustamisel on määrav jõuvahekord parlamendis. Parlament on ühekojaline. Presidendi valib parlament iga 5 aasta tagant. Valitsuse moodustab peaminister, kelle nimetab president. Valitsuses on 15 liiget. Valitsuse määrab ametisse president pärast parlamendi heakskiitu.

Seadusandlikku võimu teostab ühekojaline parlament Riigikogu, millel on 101 liiget. Riigikogu liikmed valib rahvas neljaks aastaks. Kõrgeim kohtuorgan on Riigikohus. See koosneb 19 kohtunikust. Riigikohtu esimehe nimetab parlament presidendi ettepanekul.

Täidesaatvat võimu teostab Eesti Vabariigi Valitsus riigiasutuste abil:

- ministeeriumid
- maavalitsused
- ametid
- inspektsioonid
- muud valitsusasutused

#### [redigeeri] Vaata ka

- Eesti valimised
- Eesti Vabariigi valitsus

### [redigeeri] Presidendid

Eesti Vabariigi presidendid pärast taasiseseisvumist 1991 on olnud Lennart Meri (1992–2001) ja Arnold Rüütel (2001–2006). Rüütli ametiaeg lõppes 8. oktoobril 2006. Uueks presidendiks valiti 23. septembril 2006 Toomas Hendrik Ilves. Järgmised korralised presidendivalimised peaksid toimuma aastal 2011.

#### [redigeeri] Vaata ka

- Eesti presidentide loend
- Eesti riigipead (Eesti riigipeade täielik loetelu)

### [redigeeri] Peaministrid

Vaata ka Eesti peaminister, Eesti peaministrite loend

Eesti Vabariigi peaministrid alates taasiseseisvumisest on olnud:

- Edgar Savisaar (3. aprill 1990 – 30. jaanuar 1992)
- Tiit Vähi (30. jaanuar 1992 – 21. oktoober 1992)
- Mart Laar (21. oktoober 1992 – 8. november 1994)
- Andres Tarand (8. november 1994 – 17. aprill 1995)
- Tiit Vähi (17. aprill 1995 – 17. märts 1997)
- Mart Siimann (17. märts 1997 – 25. märts 1999)
- Mart Laar (25. märts 1999 – 28. jaanuar 2002)
- Siim Kallas (28. jaanuar 2002 – 10. aprill 2003)
- Juhan Parts (10. aprill 2003 – 13. aprill 2005)
- Andrus Ansip (13. aprill 2005 – ... )

### [redigeeri] Sümbolid ja tähised

#### [redigeeri] Eesti rahvuslill

Rukkilill

#### [redigeeri] Eesti rahvuslind

Suitsupääsuke

#### [redigeeri] Eesti lipp

#### [redigeeri] Eesti vapp

#### [redigeeri] Hümn

Eesti Vabariigi riigihümn on "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm".

#### [redigeeri] Eesti riigipühad

Lähemalt vaata artiklist Eesti riigipühad

### [redigeeri] Haldusjaotus

  Vaata ka: Eesti maakonnad

Eesti jaguneb 15 maakonnaks (1. järgu haldusüksus). 2. järgu haldusüksusteks on vallad (vallad ja linnad).

Maakonnad:

- Harju maakond
- Hiiu maakond
- Ida-Viru maakond
- Jõgeva maakond
- Järva maakond
- Lääne maakond
- Lääne-Viru maakond
- Põlva maakond
- Pärnu maakond
- Rapla maakond
- Saare maakond
- Tartu maakond
- Valga maakond
- Viljandi maakond
- Võru maakond

## [redigeeri] Ajalugu

### [redigeeri] Nimi

  Vaata ka: Eesti nimi teistes keeltes

Nimi tuleneb germaani sõna "Estland" ladinakeelsest versioonist või nimest "Aestia". Tõenäoliselt tähendas see algselt "ida pool asuvat rahvast". Eestlased ise on end ajalooliselt nimetanud maarahvaks, eestlaste hulgas juurdus nimetus "eesti" alles 19. sajandil.

### [redigeeri] Esiajalugu

Lähemalt vaata artiklist Eesti esiajalugu

Eestlased on Euroopa rahvaste seas üks kõige kauem oma praegusel asualal elanud rahvaid. Eestlaste esivanemaid seostatakse kammkeraamikakultuuriga, mille kandjad elasid Eesti alal juba üle 5000 aasta tagasi. Tõenäoliselt asusid praeguste eestlaste esivanemad Eesti alale elama aga veelgi varem ehk üsna peatselt pärast jääaja lõppu enam kui kümme tuhat aastat tagasi.

Eestlased olid tegevad ka merenduses. Skandinaavia saagad pajatavad eestlaste kontaktidest viikingitega Rootsist, Taanist, Norrast ja isegi Islandilt. Erilist aktiivsust näitasid üles saarlased. Suure ulatuse saavutas eestlaste merendus viikingiaja lõpul. 1187 Rootsi tollase pealinna Sigtuna maha põletanud piraadid olid tõenäoliselt eestlased või kurelased.

Nagu teisedki varajased agraarühiskonnad, elasid eestlased algselt majanduslikult sõltumatute patriarhaalsete sugukondadena, kus puudus märkimisväärne majanduslik ja sotsiaalne kihistumine. Kuni 1990. aastateni arvati, et selline võrdõiguslik (egalitaarne) ühiskond kestis Eestis kuni 13. sajandi muistse vabadusvõitluseni, kuid viimased ajaloolaste tööd on tõestanud, et aastaks 1200 oli Eesti ühiskond juba küllaltki kihistnud ning nii võim kui ka maa ja tootmisvahendid olid koondunud väikese hulga ülikute (vanemate) kätte.

Keskvõimu Muinas-Eestis ei olnud. Maakonnad ja kihelkonnad tekkisid alles 2. aastatuhande alguses. 13. sajandi alguses elas Eestis umbes 150 000 inimest ligikaudu 45 muinaskihelkonnas. Suur osa kihelkondi oli koondunud maakondadeks, osa aga säilinud eraldiseisvate kihelkondade ehk väikemaakondadena. Eestlased olid koos leedulaste (ja nende keelesugulaste preisi hõimude), lätlaste ja liivlastega 12. sajandi lõpul üks väheseid Euroopa rahvaid, mis ei olnud kristlust vastu võtnud.

### [redigeeri] Eestlaste muistne vabadusvõitlus

Lähemalt vaata artiklist Eestlaste muistne vabadusvõitlus

Aastal 1193 kuulutas paavst Coelestinus III välja ristisõja Ida-Euroopa paganate vastu. Rahvusvaheline ajalooteadus tunneb seda põhjala ristisõdade nime all, mille üheks osaks oli ka eestlaste vägivaldne ristimine.

Alates 1208. aastast hakkasid ristisõdijad hakkasid koos juba alistatud liivlaste ja latgalitega tegema sõjaretki Eesti alale. Eestlased osutasid ägedat vastupanu ja mõnikord rüüstasid ka ristisõdijate (liivlaste ja latgalite) ala. Eestlaste üheks olulisemaks võiduks peetakse 1210. aastal Ümera jõe ääres toimunud lahingut. Pikemas perspektiivis sellel võidul siiski erilist tähendust polnud, sest pärast 1212–1215 kehtinud Turaida vaherahu, mille tulemusena pidid Lõuna-Eesti muinasmaakonnad Sakala ja Ugandi ristiusku tunnistama, toimus ristisõdijate uus pealetung. 1217. aastal toimunud Madisepäeva lahingu järel alnges Eesti ala järk-järgult võõrvallutajate kätte. 1219. aastal vallutasid Lindanise linnuse ja selle juures asunud asula (tulevase Tallinna) taanlased. 1221. aastaks oli kogu Eesti mandriala läinud ristisõdijate (sakslaste ja taanlaste) kontrolli alla.

1222. aastal algas Eestis aga üleüldine ülestõus ning kõik olulisemad linnused peale Tallinna langesid eestlaste kätte. Ristisõdijad kogusid end siiski ruttu ja 1223. aastaks oli enamus Eesist taas nende kontrolli all. Lõplikult otsustas Mandri-Eesti saatuse Tartu langemine 1224. aastal. 1227. aastal alistasid ristisõdijad raskete lahingute järel ka Saaremaa.

Sellega loetakse Muistne Vabadusvõitlus tinglikult ka lõppenuks. Siiski ei saa öelda, et sellega oleksid lõppenud eestlaste vabadusepüüded ja ülestõusud (eriti Saaremaal). Lõplikuks eestlaste alistamiseks ja vabadusvõitluse lõpuks on siiski õigem pidada 1345. aastat, mil Liivi ordu surus veriselt maha Jüriöö ülestõusu Saaremaal (olles seda juba kaks aastat varem teinud mandril). Orjarahvas sai eestlastest tegelikult alles 16. sajandil, kui talupoegadel keelati relva kandmine, kuna just see oli tol ajal vaba mehe tunnus.

### [redigeeri] Keskaeg

Eesti ala ristiusustamist ning allutamist peamiselt saksa soost ristisõdijate poolt 1227. aastaks võib pidada muinasaja lõpuks ning keskaja alguseks Eestis. Eesti ala jaotati võõrvallutajate vahel. Põhja-Eesti (Harjumaa, Revala ning Virumaa) läks Taani alluvusse, sellest moodustati 1271. aastal Eestimaa hertsogkond. Saaremaal ja Läänemaal loodi Saare-Lääne piiskopkond ning Kagu-Eestis (muistse Ugandi aladel) Tartu piiskopkond. Ülejäänud Eesti ala (Järvamaa ja Sakala, samuti ka osa Läänemaast ja Saaremaast) läks esialgu Mõõgavendade ordu, hiljem Saksa ordu haru: Liivi ordu alluvusse. 1346. aastal (pärast Jüriöö ülestõusu) müüs Taani Eestimaa ordule veidi enam kui kolme tonni hõbeda eest.

Selline haldusjaotus kehtis kuni Liivi sõjani (1558–1583). Nii keskaja lõpuks Eestis kui ka Vana-Liivimaa lõpuks on peetud 2. augustil 1560 hilisemate Omuli ja Holdre mõisate vahelises metsas toimunud Härgmäe lahingut, mille käigus Vene väed purustasid Liivimaa ordu väliväed ning ordu lakkas sõjalise jõuna eksisteerimast. Juriidiliselt võttes on sobivamaks terminiks peetud 1561. ja 1562. aasta vahetust, mil Liivi ordu alistus lõplikult Poolale, samas kui Põhja-Eesti oli läinud Rootsi ja Lääne-Eesti Taani võimu alla, Ida-Eestit okupeerisid aga Vene väed.

### [redigeeri] Rootsi aeg

Liivi sõja tulemusena jagati Eesti ala ära Rootsi, Poola ja Taani vahel. Põhja-Eesti (Harjumaa, Virumaa, Järvamaa ja Läänemaa) läks Rootsile, Lõuna-Eesti aga Poolale. Saaremaa läks Taani omandusse. Ajapikku allutas Rootsi endale kogu Eesti (Lõuna-Eesti Altmargi rahuga 1629. aastal pärast pikki Rootsi-Poola sõdu; Saaremaa Bromsebrö rahuga 1645. aastal).

Rootsi ajal edenes oluliselt hariduselu: kuningas Gustav II Adolfi ajal rajati Eestisse Tartu Ülikooli ning mitu gümnaasiumit. Sajandi lõpus tegutses talurahva harimise alal edukalt Bengt Gottfried Forselius.

Rootsi aeg on sageli eestlaste poolt leidnud äramärkimist kui "vana hea Rootsi aeg" (näiteks Villem Reimani kirjutistes), ehkki just Rootsi võimu ajal suutsid balitsaksa aadlikud läbi suruda talupoegade sunnismaisuse, mida on sageli peetud ka pärisorjuse alguseks. Positiivne visioon kujund ajast põhineb peamiselt Karl XI ajal (1680. ja 1690. aastatel) toimunud suurele mõisamaade reduktsioonile, mille tulemusena sai riik endale üle 80% Liivimaa ja ligi 20% Eestimaa põllumaadest. Riigitalupoegade õiguslikku seisundit asuti ühtlustama Rootsi talupoegkonna omaga, mis tähendas sisuliselt liikumist tugeva vabatalupoegkonna kujundamise suunas. Samas piirati ka Liivimaa rüütelkonna tegevusvabadust ning edendati talupoegkonna harimist (Forseliuse seminar). Paraku takistas neid arenguid Suur Nälg (1695–1697) ning Karl XI surm, lõplikult aga Põhjasõda.

### [redigeeri] Tsaariaeg

1700-21 kestnud Põhjasõja tulemusena läks Eesti Rootsi alluvusest Vene tsaaririigi alluvusse. Olulist rolli mängis selle juures Harku mõisas 28. septembril 1710 sõlmitud nn Harku rahu, millega Eestimaa Rüütelkond kui kohalik aadliomavalitsus vandus truudust Vene keisrile tingimusel, et säilivad aadlike endised privileegid, säilib luteri usk ning saksa keel asjaajamiskeelena. See põlistas nn Balti Erikorra ja muutis Eesti ala (täpsemini - kogu Balti provintside ala, kuhu kuulusid lisaks veel Liivimaa, Saaremaa ja Kuramaa) Vene tsaaririigi omanäoliseks piirkonnaks, milleks ta jäi järgnevaks kahesajaks aastaks ehk kuni Esimese maailmasõjani.

#### [redigeeri] Ärkamisaeg

Lähemalt vaata artiklist Ärkamisaeg

Eesti rahva rahvusliku ärkamisele panid teadliku aluse meie esimesed kõrghariduse saanud mehed – Kristian Jaak Peterson üliõpilasena ning arstid Friedrich Robert Faehlmann ja Friedrich Reinhold Kreutzwald.

Väljapaistvate tagajärgedega jätkasid rahvusliku kultuuri viljelemist pastor Jakob Hurt, Mihkel Veske, kirjanik Friedrich Kuhlbars ning teised selleaegsed eesti soost kirjamehed ja kooliõpetajad. Oluline osa oli ka esimese eestikeelse ajalehe "Perno Postimehe" ilmuma hakkamine 1857. ning Esimese üldalaulupeo toimumine 1869. aastal, mõlema taga oli peamiselt Johann Voldemar Jannseni tegevus. 1870. aastatel lülitus rahvuslikku liikumisse uusi tegelasi, kellest väljapaistvamad olid Carl Robert Jakobson, Juhan Kurrik ja mitmed teised.

### [redigeeri] Vabadussõda

Lähemalt vaata artiklist Eesti Vabadussõda. Vaata ka artiklit Eesti lähiajalugu.

Vabadussõda algas 28. novembril 1918 ja lõppes 2. veebruaril 1920 sõlmitud Tartu rahuga.

#### [redigeeri] Põhjused

- Nõukogude Venemaa valitsejate lootus maailmarevolutsiooni kohesele puhkemisele
- Nõukogude Venemaa tahtis taastada endise Tsaari-Venemaa piirid
- Nõukogude Venemaa tahtis laialdasemat väljapääsu Läänemerele
- Eesti tahtis iseseisvuda

#### [redigeeri] Tulemused

Sõda lõppes 2. veebruaril 1920 Tartu rahulepinguga, mis määratles Eesti ja Venemaa piiri. Eesti Vabariik ja Nõukogude Venemaa tunnustasid teineteist. Seega oli Nõukogude Venemaa esimene riik, mis tunnustas Eesti iseseisvust.

Tartu rahulepingus sätestatud Eesti idapiiri alusel oli Eesti Vabariigi pindala üle 47 tuhande ruutkilomeetri. Praeguse kontrolljoonega võrreldes kuulusid Eestile suurematest asulatest veel Petseri, Irboska, Jaanilinn ja Laura.

### [redigeeri] Eesti Vabariik (1918–1940)

1920.a. Nõukogude Venemaaga sõlmitud Tartu rahu järel tunnistas Eestit kui iseseisvat riiki de jure 1920ndate algul enamik maailma riike. Järgneva kahe aastakümne vältel ehitas Eesti tasapisi üles kõik ühe iseseisva rahvusriigi eksisteerimiseks vajalikud institutsioonid.

Kuni 1934. aastani valitses Eestis parlamentaarne demokraatria, alates 1934. aastast aga autokraatne valitsemisstiil. Selle viimasega kaasnes aga märgatav majandustõus, kultuuri areng jpt, mistõttu just 1930ndate aastate teist poolt mäletati hiljem rahva poolt "vana hea Eesti ajana".

### [redigeeri] Teine maailmasõda (1939–1944)

Natsi-Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel 23. augustil 1939 sõlmitud Molotov-Ribbentropi pakt päästis valla Teise maailmasõja. Eesti jäi selle pakti salaprotokollide kohaselt Nõukogude Venemaa mõjusfääri. Selle tulemusena okupeeris ja annekteeris bolševistlik Nõukogude Venemaa Eesti ajavahemikul oktoobrist 1939 kuni augustini 1940. Vormiliselt sõlmiti esmalt vastastikune abistamise leping koos baaside lepinguga (mis tõi nõukogude väed Eestisse). Seejärel lavastati nn "rahvademokraatlik riigipööre", valiti ebademokraatlikul viisil uus parlament (Riigivolikogu), Eesti muudeti nõukogude sotsialistlikuks vabariigiks ning otsustati paluda Eesti vastuvõtmist NSV Liidu koosseisu. Tegelikult olid kõik need sündmused fabritseeritud ja pealesunnitud Nõukogude Liidu poolt Eestit pidevalt sõjalise jõuga ähvardades. Maailma tähelepanu ja võimalikku meelepaha neilt sündmustelt aitas kõrvale juhtida samal ajal toimuv Prantsusmaa annekteerimine natsi-Saksamaa poolt.

Järgnes Eesti riikluse kavakindel hävitamine, mis on Eesti rahva mällu sööbinud "Eesti rahva kannatuste aastana". Toimusid massilised arreteerimised, eraettevõtted natsionaliseertiti, enamik kodanikuühendusi ja seltse suleti, väljapaistvaid kultuuri- ja riigitegelasi hakati taga kiusama. 14. juunil 1941 toimus esimene massküüditamine Siberisse, mis puudutas kogu Eesti Vabariigi poliitika- majandus- ja kultuurieliiti.

See kõik suurendas eestlaste meelepaha uute võimurite vastu. Kui 22. juunil 1941 puhkes sõda Nõukogude Liidu ja natsi-Saksamaa vahel ning Saksa väed jõudsid kuu-pooleteisega Eesti aladele, võeti neid seetõttu vastu kui vabastajaid. Tuleb märkida, et valdav enamik eestlastest ei toetanud sellise käitumisega mitte natsipoliitikat, vaid nägid sakslastes eelkõige vabastajaid bolševistlikust hirmuvalitsusest, kes oli aasta jooksul Eestimaale ja eestlastele nii palju kurja teinud.

Samal põhjusel astusid paljud eestlased 1941-44 vabatahtlikena natsi-Saksa sõjaväkke. Paljud neist tahtsid isiklikult bolševikele kätte maksta hukatud või Siberisse küüditatud lähedaste eest. Massiline eestlaste astumine natsi-Saksamaa sõjaväkke algas 1943. aasta lõpul ja 1944. aastal, mil oli näha, et sõjaõnn pöördub Nõukogude Liidu kasuks ning loodeti kaitsta oma kodumaad bolševike eest. Eesti rahvusväeosadest - nn Eesti Leegoinist - moodustati toona Relva-SSis terve 20. diviis. Kogu seda protsessi võimendas natsi-Saksa poliitika, kus Eesti iseseivust ei taastatud, kuid toonitati, et Eesti iseseisvuse taastamine on tulevikus võimalik, kui Eesti ja eestlased annavad piisava panuse idakampaanias (s.o. võitluses bolševike vastu). Enamik Saksa sõjaväkke nii vabatahtlikult läinud kui ma mobiliseeritud eestlasi lootsid sisimas võidelda siiski oma kodumaa eest. Natsi-ideoloogia ja SSi põhimõtted olid jätkuvalt eestlastele võõrad - Relva-SSi kuulus Eesti Leegion vaid põhjusel, et Wehrmachti võitlejateks võeti vaid sakslasi, eestlasi aga mitte.

Tuntumad eestlased Saksa armees olid Alfons Rebane, Harald Nugiseks, Paul Maitla, Harald Riipalu ja Hando Ruus.

Nõukogude väed taasvallutasid Eesti ala ajavahemikul juulist kuni novembrini 1944. Juulis ja augustil 1944 Eesti kirdeosas toiminud ägedad Sinimäe kaitselahingud (kus osales mh ka Eesti Leegion) pidurdasid vallutusprotsessi kuu-kahe võrra. Tänu Sinimägede lahingutele jõudis ligikaudu sada tuhat eestlast augustis-septembris 1944 sõjapõgenikena Rootsi. Hiljem sealt osalt omakorda USAsse, Kanadasse jm emigreerununa panid nad aluse väliseestlaste elujõulisele kogukonnale.

Samuti jõuti augustis-septembris 1944 deklareerida Eesti iseseisvust ning panna kokku Otto Tiefi juhitud valitsus, kes pidas oma viimase istungi 22. septembril 1944 Läänemaal Põgari palvemajas. Mitmetel valitsuse liikmetel õnnestus põgeneda Rootsi, kus nad panid aluse Eesti eksiilvalitsusele. Suuresti tänu Tiefi valistuse olemasolule sai hiljem Eesti vabariigi taasiseseivumisel rakendada õigusliku järjepidevuse printsiipi.

Taasokupeeritud ja -annekteeritud Eestis taaskehtestati nõukogude võim ning 1940.a. alanud Eesti NSV valitsemiskord.

### [redigeeri] Stalinism, liberaliseerimine ja stagnatsioon (1944–1986)

Eesti taasokupeerimise ja -annekteerimisega 1944 sai Eestist taas liiduvabariik Nõukogude Liidus. Autonoomia liiduvabariigi näol oli suuresti aga näiline, kuna NSV Liit oli suuresti autoritaarne tsentraliseeritud majanduse ja poliitikaga riik.

Kuigi NSV Liit oli eesti taasokupeerinud, jätkasid paljud võitlust metsades. Neid võitlejaid kutsuti metsavendadeks. See ebavõrdne võitlus oli määratud lõpule, kuna nõukogude võim likvideeris metsavendade peamisi toetajaid so. talupoegkonda. Siiski viimane metsavend August Sabbe tabati alles 1978 ( sooritas siis enesetapu ).

Alates 1944. aastast jätkusid taas repressioonid ning Eesti Vabariigi ajal 1918-40 loodud väärtuste hävitamine. 25. märtsil 1949 viidi läbi teine rahva massküüditamine Siberisse - erinevalt 1941. aastast pandi seekord suur rõhk maapiirkondadele, sh jõukamate talude peremeestele. Küüditamisele järgnes sundkollektiviseerimine, millega kaotati talud kui majandusüksused nende liitmisega kolhoosidesse. Muutus ka rahvuspoliitika - Tallinnasse, Ida-Virumaale ja mujalegi rajati suurtööstusi, mille tööjõud toodi suuresti sisse Venemaalt. Vene keel hakkas omandama järjest tähtsamat rolli.

Peale Stalini surma 1953. aastal režiim veidi leebus - 1956.-57. aastal aastal said kodumaale naasta näiteks enamikke Siberisse küüditatud. Senisest enam lubati arendada ka rahvuskultuuri, kuigi nõukogude võimu range kontrolli ja järelevalve all.

### [redigeeri] Uued tuuled (1987–1991)

1987. aasta kevadel algas nn. fosforiidisõda, millega rahvas protesteeris uute kaevanduste rajamise vastu. 25. mail asutati ENSV Loominguliste Liitude Kultuurinõukogu. 23. augustil korraldas Molotovi-Ribbentropi pakti avelikustamise Eesti grupp (MRP-AEG) Hirvepargis pakti aastapäeval meeleavalduse. Sügisel hakati revideerima ametlikku ajalookäsitlust. 26. septembril ilmus ajalehes Edasi ettepanek viia Eesti üle täielikule territoriaalsele isemajandamisele (IME). 12. detsembril asutati Eesti Muinsuskaitse Selts.

1988. aasta 2. veebruaril tähistati Tartus Tartu rahulepingu 68. aastapäeva. 24. veebruaril toimus Eesti Vabariigi 70. aastapäeva puhul miiting A. H. Tammsaare mälestussamba juures ning Estonia teatris. Eesti Muinsuskaitse Selts nõudis 25. märtsil esimest korda avalikult küüditatute nimekirja avalikustamist. 13. aprillil tegi Edgar Savisaar ettepaneku Rahvarinde moodustamiseks. 14. – 17. aprillini peetud Tartu muinsuskaitsepäevadel toodi välja eesti rahvuslipp. 30. aprillil ilmus ajalehes Edasi deklaratsioon Rahvarinde moodustamise kohta. 10. – 14. juunini toimusid Tallinna lauluväljakul öölaulupeod,millele pandi mitteametlik ja siiani tsenseeritud alus juba aasta varem. 16. juunil vabastati Karl Vaino ametist ning EKP Keskomitee I sekretäriks sai senine NSVL suursaadik Nicaraguas Vaino Väljas. 19. juuni avati esimene taastatud Vabadussõja mälestusmärk. 19. juulil sai alguse Interliikumine. 10. augustil avaldati Rahva Hääles Molotovi-Ribbentropi pakti salajane lisaprotokoll. 20. augustil asutati Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei. 26. – 28. augustini toimus Tallinna lauluväljakul esimene Rock Summer. Septembris peetud EKP Keskkomitee XI pleenumil taaselustati Eesti-keskne poliitika. 11. septembril peeti lauluväljakul suurüritus Eestimaa laul 88, millel nõuti Eesti iseseisvuse taastamist. Sellel üritusel osalel üle 300 000 inimese. 1. – 2. oktoobril peeti Tallinna Linnahallis Rahvarinde asutamiskongress. 30. oktoobril ilmus keeleseaduse eelnõu. Oktoobris-novembris koguti NSV Liidu konstitutsioonimuudatuste rahvaarutelul selle vastu üle 800 000 allkirja. 16. novemberil peetud ENSV Ülemnõukogu errakorralisel isungjärgul kinnitati ENSV konstitutsiooniparandused ja Eesti NSV suveräänsuse deklaratsioon. 26. novembril võttis NSVL Ülemnõukogu vastu seadluse "16. novembril 1988 vastuvõetud Eesti NSV seaduse "Muudatuse ja täienduste tegemise kohta Eesti NSV konstitutsioonis (põhiseaduses)" ja Eesti NSV Ülemnõukogu deklaratsiooni "Eesti NSV suveräänsusest" mittevastavuse kohta NSV Liidu konstitutsiooni ja NSV Liidu seadustega". 5. – 7. detsembrini peetud ENSV Ülemnõukogu IX istungjäergul otsustati stalinismaegsed repressioonid inimsusevastasteks kuritegudeks ning võeti vastu otsus Eesti NSV riigikeele kohta. 10. detsembril asutati Eesti Roheline Liikumine. 24. detsembril tähistati üle hulga aja avalikult jõule.

1989. aasta 14. jaanuaril taasloodi Eesti Olümpiakomitee. 17. veebruaril kinnitas Eesti NSV Ülemnõukogu presiidium 24. veebruari Eesti iseseisvuspäevaks. 24. veebruaril heisati Pika Hermanni torni sini-must-valge lipp. 13. – 14. mail peeti Eestimaa Rahvarinde, Läti "Tautas Fronte" ja Leedu "Sajūdise" korraldamisel Tallinnas I Balti Assamblee. 18. mail võttis Ülemnõukogu XI istungjärk vastu otsuse ülemineku kohta isemajandanmisele ja võttis seisukoha MRP suhtes. 25. juunil taasavati Konstantin Pätsi ausammas Tahkurannas. 23. augustil, MRP 50. aastapäeval moodustati "Balti kett". 15. detsembril asutati Eesti Pank. 24. detsembril tunnistas NSVL rahvasaadikute kongress MRP lisaprotokolli olemasolu ning kuulutas selle kehtetuks algusest peale.

1990. aasta 17. veebruaril taasasutati Eesti Kaitseliit. 19. veebruaril rehabiliteeris ENSV Ülemnõukogu Presiidium umbes 60 000 nõukogude võimu poolt represseeritud isikut. 23. veebruaril tühistas ENSV Ülemnõukogu Eesti NSV konstitutsiooni paragrahvi kommunistliku partei juhtiva rolli kohta. 24. veebruarist – 1. märtsini toimusid Eesti Kongressi valimised, sellest kogust sai esimene täievoliline Eesti Vabariigi kodanike esinduskogu pärast Eesti okupeerimist. Kongressi I istungjärk 11.–12. märtsil kinnitas rahva tahet taastada iseseisev riik; alaliselt tegutsevaks organiks moodustati Eesti Komitee. 23. – 25. märtsini peetud EKP XX kongressil lõhenes partei ning sündis otsus luua iseseisev EKP. NLKP-le truuks jäänud parteiliikmed moodustasid hiljem oma juhtorganid. 29. märtsil sai Arnold Rüütlist ENSV Ülemnõukogu esimees. 30. märtsil tunnistas Eesti NSV Ülemnõukogu NSV Liidu riigivõimu ebaseaduslikuks selle kehtestamise hetkest alates ning kuulutas, et algab üleminekuperiood Eesti Vabariigi taastamiseks. Indrek Toome valitsus astus tagasi. 3. aprillil nimetati Edgar Savisaar Eesti NSV valitsuse esimeheks.

8. mail 1990 võttis Eesti NSV Ülemnõukogu vastu seaduse "Eesti sümboolikast". Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik nimetati ümber Eesti Vabariigiks.

7. augustil võeti vastu seadus riigilipu ja -vapi kohta; riigilipuks sai taas trikoloor. 23. augustil võeti Tartus maha Lenini kuju. 21. oktoobril maeti Konstantin Päts kodumulda Tallinna Metsakalmistule.

13. jaanuaril 1991 pärast NSV Liidu juhtkonna sanktsioneeritud veriseid sündmusi Leedus kirjutati Tallinnas alla Eesti Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi ja Vene NFSV ühisavaldusele ning lähetati see ÜRO peasekretärile. Moodustati Erakorraline Kaitsenõukogu. 18. jaanuaril hakati Toompeale püstitama barrikaade. 1. märtsil sai miilitsast politsei.

19. augustil toimus riigipöördekatse NSV Liidus. Tallinna poole hakkasid liikuma sõjaväekolonnid. Eesti Vabariigi Ülemnõukogu andis Eesti Vabariigi Erakorralisele Kaitsenõukogule erakorralised volitused.

### [redigeeri] Taasiseseisvumine

20. augustil 1991 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu vastu otsuse Eesti riiklikust iseseisvusest. 21. augustil anti Pärnus kätte esimesed Eesti Vabariigi isikutunnistused.

Island tunnustas 22. augustil esimese riigina Eesti Vabariiki. 23. augustil võeti Tallinnas maha Lenini kuju – Lenini puiesteest sai Leninita puiestee. Eesti Vabariigi Valitsus otsustas lõpetada NLKP vabariikliku organisatsiooni tegutsemise Eesti territooriumil. 24. augustil tunnustas Venemaa Eesti Vabariigi riiklikku isesesvust. 27. augustil tunnustasid Euroopa Ühenduse 12 riiki Balti riikide iseseisvust. 29. augustil avati Tallinnas esimene välisriigi suursaatkond – Rootsi saatkond. 2. septembril tunnustasid ka Ameerika Ühendriigid Balti riikide iseseisvust. 3. septembril otsustati moodustada Eesti Vabariigi kaitsejõud. 6. septembril tunnustas NSV Liidu Riiginõukogu Balti riikide iseseisvust.

10. septembril võeti Eesti vastu Euroopa julgeoleku- ja koostöönõupidamise liikmeks. 13. septembril alustas tööd Eesti Vabariigi Põhiseaduslik Assamblee. 17. septembril võeti Eesti Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni liikmeks. 18. septembril võeti Eesti Olümpiakomitee Rahvusvahelise Olümpiakomitee liikmeks.

1. oktoobril tulid müügile esimesed taasiseseisvunud Eesti postmargid. 9. oktoobril taastati Eesti ja NSV Liidu diplomaatilised suhted, 24. oktoobril sõlmiti need Eesti ja Vene NFSV vahel. 8. detsembril аllkirjastatud Belovežje kokkuleppega otsustati likvideerida NSV Liit ning moodustada Sõltumatute Riikide Ühendus. NSV Liit riigina lõpetas eksistentsi 26. detsembril, kui iseennast saatis laiali selle riigi kõrgeim võimuorgan NSVL Ülemnõukogu.

20. juunil 1992 toimus Eestis rahareform – võeti kasutusele Eesti kroon. 28. juunil võeti rahvahääletusel vastu Eesti Vabariigi põhiseadus, mis jõustus 3. juulil. 20. septembril toimusid Riigikogu ja vabariigi presidendi valimised. Sellega jõudis lõpule riigi taasiseseisvumine.

## [redigeeri] Kultuur

Eesti kultuur on enamjaolt retseptiivne, rangelt võttes puudub iseseisev kultuuripind. Eesti kultuur on peamiselt mõjutatud saksa kultuurist, seda seoses ristisõdijate vallutuste ja valitsemisega Eesti aladel, kuid ka muude naaberriikide kultuurid on oma mõju avaldanud. Tänapäevase eesti kultuuri kujunemisel on suur osa vene kultuuril ja Nõukogude Liidu liikmeks olemisel.

Eesti rahvuseepos on "Kalevipoeg".

Esimene eestikeelne raamat trükiti 1535. aastal, selleks oli Tallinna pastorite Simon Wanradti ja Johann Koelli katekismus (Wanradt-Koelli katekismus).

### [redigeeri] Ärkamisaeg

Eesti arengut 19. sajandi teisel poolel iseloomustab üldine moderniseerimine, staatilise agraarühiskonna ümberkujunemine moodsa euroopaliku ühiskonna suunas, industrialiseerimine, linnastumine, vasttärganud rahvusluse võidukäik. Keiser Aleksander II (1855–1881) vabameelne sisepoliitika ja vene talurahva vabastamine pärisorjusest (1861) andsid Balti provintsides toimunud reformidele uue hoo. Uus passikorraldus (1863), mis andis talupoegadele esimese isikut tõendava dokumendi, suurendas nende liikumisvabadust ja soodustas väljarändamist Venemaale. Teoorjuse (mõisnike õigus nõuda talupoegadelt maa kasutamisõiguse eest kindlat tööpanust) kaotamisega (1868) läksid mõisamajapidamised üle raharendile ja palgatöö massilisele kasutamisele. 1866. aasta vallakogukonnaseadus vabastas talurahva omavalitsuskogud mõisniku võimu alt ja andis neile laia otsustuspädevuse kohalikes majanduslikes ja ühiskondlikes asjades.

1860. aastail algas Eesti alal massiline talude päriseksostmine mõisatelt vabaturuhinnaga, mis valitseva maapuuduse ja ostusoovide suure hulga tõttu oli mitu korda kõrgem kui Venemaal. Talupojad ostsid oma põliskohad välja pikaajalise pangakrediidiga, mis tasuti lina- ja kartulikasvatusest saadud tuludest (lina hinda tõstis USA kodusõja tõttu vähenenud puuvilla sissevedu Euroopasse). 19. sajandi lõpuks oli Lõuna-Eestis (Liivimaa kubermangus) talupoegade omanduses üle 80%, Põhja Eestis (Eestimaa kubermangus) 50% talumaast, osa talusid jäi rendile. Täisperemeestest kujunes eesti ühiskonna peamine majanduslik jõud ning sotsiaalselt kõige aktiivsem ja vitaalsem rühm.

Prantsuse revolutsiooni, romantismiideede ja end teadvustama asunud saksa rahvusluse mõjul algas 19. sajandi keskel ka eestlaste rahvuslik ärkamine, mis kulges üldjoontes sarnaselt teiste Ida-Euroopa väikerahvastega (tšehhid, soomlased, lätlased jt), kellel puudus kogemus lähemasse ajalukku ulatunud riiklusest. Eesti rahvusliku liikumise vedavaks jõuks kujunes uus eliit — ennekõike sotsiaalset tõusu taotlev tärkav haritlaskond ning riigiteenistujatest, kaupmeestest ja käsitöölistest koosnev keskkiht, aga üha enam ka eesti soost vaimulikud. Vene keskvõimu dikteeritud poliitilisest olukorrast ja baltisakslaste poolt domineeritud kultuurisituatsioonist tingitud tõrjutus, ahistatus ja otsustamisõiguse puudumine motiveeris “ärganud talurahva” eliiti ehitama üles oma rahvust ja eesti rahvusühiskonda juba “valmis” saksa ja vene ühiskondade kõrvale, mitte nende osana.

1857. aastal võttis esimese eestikeelse ajalehe “Perno Postimees” asutaja, Johann Voldemar Jannsen (1819–1890) senise “maarahva” asemel omanimetusena kasutusele mõiste “eestlased”. Haritlastest rahvuspatrioodid innustasid eestlasi osalema avalikus elus, määratlesid tärkava rahva õiguslikud ja kultuurilised nõudmised ja organiseerisid kollektiivsete palvekirjade saatmise Vene võimudele (1864, 1881). Liberaalsetest ideedest lähtuv rahvuslik liikumine oli suunatud ennekõike seisusliku ühiskonnakorralduse, saksa-vene ülemkihtide sotsiaalse ja rahvusliku surve ning oma rahvuskaaslaste saksastamise ja venestamise vastu. Eestlaste etnilise püsimajäämise ja rahvusliku arengu kõige olulisemaks tagatiseks pidasid liikumise juhid omakeelse euroopaliku kõrgkultuuri rajamist.

Rahvusliku ärkamise kõrgajal, 1860–1880, valitses liikumises poliitiliselt mõõdukas, etnilis-lingvistilisi eesmärke püüdlev suund, mis asetas rõhu rahvuskultuuri ja emakeelse hariduse väljaarendamisele. Eesti rahvusideoloogia alusepanija, pastor ja keeleteadlane Jakob Hurt (1839–1907) kinnitas, et eestlaste kui väikerahva missioon saab olla üksnes kultuuriline, mitte poliitiline; tähtis on rahvuslik identiteet, mitte riiklik kuuluvus. Liikumise radikaalset suunda juhtis Carl Robert Jakobson (1841–1882), pedagoog, kirjanik ja ajakirjanik, esimese eestikeelse poliitilise ajalehe Sakala (ilmus aastatel 1878–1882) asutaja. Jakobson sõnastas eesti rahvusliku liikumise majandusliku ja poliitilise programmi, nõudes selles eestlastele sakslastega võrdseid poliitilisi õigusi (talurahva ja linlaste esindatust kubermangude maapäevadel, Balti erikorra ja baltisaksa aadli privileegide kaotamist). Peamist liitlast saksavastases võitluses nägi ta Vene keskvalitsuses.

Ärkamisaegses eesti kirjanduses ja kunstis valitses valgustusideedest lähtuv, “kihistumata muinasühiskonda” idealiseeriv rahvusromantiline suund. Isamaalistes luuletustes ja lauludes ülistati Eesti looduse ilu ja väljendati palavat armastust kodupinna suhtes. Üha teadlikumalt eeskujuks võetud hõimurahva soomlaste rahvapärimuse ainetel konstrueeriti “muinaseesti maailmapilt”, millesse kuuluvate rohkete mütoloogiliste tegelaste tekkest ja tegevusest loodi hulk kunstmuistendeid. Ajaloolistes jutustustes idealiseeriti muistset priiuseaega ja kirjutati rahva teadvusse ettekujutus 700-aastasest orjaööst.

Tähtsat osa rahvuslikus liikumises etendasid eesti seltsid, mis loodi saksa seltside eeskujul üle kogu maa; kihelkondades asutati laulukoorid ja orkestrid. Viljandimaalt alguse saanud liikumisest raha kogumiseks eesti õppekeelega kõrgema rahvakooli (Aleksander I auks nimetati seda Eesti Aleksandrikooliks) asutamiseks kujunes ülemaaline massiorganisatsioon eesotsas Peakomiteega (tegutses 1870–1884), mis tegeles rahvusliku agitatsiooni ja kultuuriürituste korraldamisega. Tartus asutatud, eesti soost haritlasi koondav Eesti Kirjameeste Selts (tegutses aastail 1872–1893) arendas eesti kirjakeelt, korraldas rahvaluule ja etnograafilise materjali kogumist ning eestikeelse kirjanduse väljaandmist. 1865. aastal asutatud laulu- ja mänguselts (s.o teatriühing) “Vanemuine” pani aluse eesti rahvuslikule teatrile (esimene etendus [[187099) ja korraldas 1869. aastal saksa eeskujul I üldlaulupeo, millest võttis osa 1000 lauljat-mängijat ja 12 000 pealtvaatajat (tänaseni püsival traditsioonil on keskne koht eesti rahvusteadvuse kinnitamisel).

### [redigeeri] Laulev revolutsioon

Peale Eesti taasiseseisvumist on püütud hoogsalt järele jõuda Euroopas vahepeal toimunud muutustele ning on toimunud erakordselt katalüseeritud retseptsioon. Suur mõju on rahvusvaheliselt valdaval briti-ameerika kultuurikontekstil, mille suunas ja millest lähtuvalt oma kultuuri püütakse kujundada.

## [redigeeri] Vaata ka

- Eesti NSV
- Eesti ajalugu
- Eesti tähestik
- Eesti riigiametid
- Maarjamaa Risti teenetemärk
- Eesti neemede loend
- Eesti poolsaarte loend
- Eesti valitsejad
- Maavald
- Eesti Töörahva Kommuun
- Eesti piir
- Eesti NSV Ülemnõukogu
- Üleminekuperiood (1990–1992)
- Eesti rahapoliitika
- Eestimaa Kommunistlik Partei (NLKP)
- Eesti kodakondsus
- Eesti maksusüsteem
- Eesti jalgpalliklubide loend

## [redigeeri] Välislingid

Artikliga seotud multimeediafaile Wikimedia Commonsis:
Estonia
Vikisõnaraamatu artikkel:
Eesti

- e-riik: Eesti riigivõrgu keskus
- Estonica — esseistlik teabekogu Eestist

Euroopa Liit (EL) |
Austria | Belgia | Eesti | Hispaania | Holland | Iirimaa | Itaalia | Kreeka | Küpros | Leedu | Luksemburg | Läti | Malta | Poola | Portugal | Prantsusmaa | Rootsi | Saksamaa | Slovakkia | Sloveenia | Soome | Suurbritannia | Taani | Tšehhi | Ungari

Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsioon (NATO) |
Ameerika Ühendriigid | Belgia | Bulgaaria | Eesti | Hispaania | Holland | Island | Itaalia | Kanada | Kreeka | Leedu | Luksemburg | Läti | Norra | Poola | Portugal | Prantsusmaa | Rumeenia | Saksamaa | Slovakkia | Sloveenia | Suurbritannia | Taani | Tšehhi | Türgi | Ungari

Välja otsitud andmebaasist "http://et.wikipedia.org../../../e/e/s/Eesti.html"

Kategooriad: Toimetamist ootavad (november 2006) | Eesti | Euroopa maad

##### Views

- Artikkel
- Arutelu
- Viimane redaktsioon

##### Otsi

##### Teised keeled

- Afrikaans
- አማርኛ
- Anglo Saxon
- العربية
- ܕܥܒܪܸܝܛ
- Aragonés
- Armâneashti
- Asturianu
- Bahasa Indonesia
- Bahasa Melayu
- Bân-lâm-gú
- Беларуская
- Bosanski
- Brezhoneg
- Български
- Català
- Чăвашла
- Česky
- Cymraeg
- Dansk
- Deutsch
- Ekakairũ Naoero
- Ελληνικά
- English
- Español
- Esperanto
- Euskara
- فارسی
- Føroyskt
- Français
- Frysk
- Gaeilge
- Galego
- 한국어
- Հայերեն
- हिन्दी
- Hrvatski
- Ido
- Ilokano
- Interlingua
- Иронау
- Íslenska
- Italiano
- עברית
- ქართული
- Kernewek
- Krèyol ayisyen
- Kurdî / كوردي
- Latina
- Latviešu
- Lëtzebuergesch
- Lietuvių
- Limburgs
- Lojban
- Magyar
- Македонски
- Молдовеняскэ
- Nederlands
- Nedersaksisch
- नेपाली
- 日本語
- Norsk (bokmål)
- Norsk (nynorsk)
- Nouormand
- Occitan
- Kapampangan
- پښتو
- Piemontèis
- Plattdüütsch
- Polski
- Português
- Română
- Romani
- Runa Simi
- Русский
- Sámegiella
- संस्कृत
- Sardu
- Scots
- Shqip
- Сибирской
- Sicilianu
- Simple English
- Slovenčina
- Slovenščina
- Српски / Srpski
- SiSwati
- Srpskohrvatski / Српскохрватски
- Suomi
- Svenska
- Tagalog
- Tatarça
- Tetun
- ไทย
- Tiếng Việt
- Тоҷикӣ
- Tok Pisin
- Türkçe
- Удмурт
- Українська
- Võro
- 粵語
- Žemaitėška
- 中文