Bipolaartransistor - Vikipeedia, vaba entsüklopeedia

# Bipolaartransistor

###

Bipolaartransistor on transistor, mis koosneb kolmest auk- ja elektronjuhtivusega kihist ja kahest nendevahelisest pn-siirdest.

Bipolaartransistori (tavaliselt germaaniumist või ränist) struktuur võib olla pnp või npn.

Pnp tüüpi transistor signaali võimendamas. (~) - signaaliallikas R - koormustakisti, millele rakendadakse võimendatud signaal

Pnp tüüpi bipolaartransistoril on 2 aukjuhtivuse ja 1 elektronjuhtivusega kihti. Keskmist ala nimetatakse alati baasiks, antud juhul on see elektronjuhtivusega. Emitter ja kollektor on alati baasi otstel, antud juhul aukjuhtivusega. Emitterit läbib kogu kasutatav vool; kollektorit see vool ei läbi, mis emitterit ja baasi läbib ning baasi juures transistorist väljub.

Välja otsitud andmebaasist "http://et.wikipedia.org../../../b/i/p/Bipolaartransistor.html"

Kategooriad: Elektroonika

##### Views

- Artikkel
- Arutelu
- Viimane redaktsioon

##### Otsi

##### Teised keeled

- Bahasa Indonesia
- Български
- Català
- Dansk
- Deutsch
- English
- Français
- 한국어
- Italiano
- Nederlands
- 日本語
- Polski
- Português
- Română
- Русский
- Slovenščina
- Српски / Srpski
- Svenska
- 中文