# AIM-132 אסראם

### מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

יש לך הודעות חדשות (השווה לגרסה הקודמת).

AIM-132 אסראם
מידע בסיסי
יצרן | MBDM (האיחוד האירופי)
כניסה לפעילות מבצעית | 1998
פלטפורמת שיגור | מטוסי קרב בריטיים, ו-F/A-18 אוסטרליים
מאפיינים כלליים
הנעה | רקטת דלק מוצק
משקל שיגור | 88 ק"ג
אורך | 2.90 מטר
קוטר | 16.6 ס"מ
מוטת כנפיים | 45 ס"מ
מהירות | מאך 3.5
טווח | 18 ק"מ
גובה טיסה | בתלות בגובה שיגור
ראש קרב והנחיה
ראש קרב | 10 ק"ג של חומר נפץ מרסק
מרעום | קרבה והקשה משולב
הנחיה | ביות חום תת אדום

AIM-132 ASRAAM

AIM-132 אסראם (באנגלית: ASRAAM, ראשי תיבות של המילים: Advanced Short Range Air-to-Air Missile), הינו טיל אוויר-אוויר קצר טווח, בעל ביות חום תת אדום מתקדם, מתוצרת קונצרן MBDM של האיחוד האירופי (ובמקור - תוצרת בריטית).

## [עריכה] היסטוריה

בשנות ה-80 של המאה ה-20, התפתחה הסכמה בתוך מדינות נאט"ו שעל פיה ארצות הברית תפתח טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני (ה-AIM-120 אמראם), על מנת להחליף את ה-AIM-7 ספארו המתיישן, ואילו בריטניה וגרמניה המערבית יפתחו טילי אוויר-אוויר לטווח קצר (ה-AIM-132 אסראם), על מנת להחליף את ה-AIM-9 סיידווינדר הותיק.
גרמניה פרשה מפיתוח הטיל בתחילת שנות ה-90, עם איחוד גרמניה, ובאביב 1995 יזמה פרוייקט נפרד - האיריס-טי. החלטה זו הונעה עקב הבנת הביצועים של הטיל הסובייטי וימפל R-73 (קוד נאטו: AA-11 ארצ'ר) שנשאו מטוסי המיג 29 שירשה גרמניה במהלך האיחוד (הסתבר כי נאט"ו הפחיתה בצורה משמעותית מערך הטיל הרוסי). למעשה, גרמניה ביקשה לעצב מחדש את האסראם, כך שיוכל להתחרות בארצ'ר מבחינת יכולת תמרון, בעוד בריטניה העדיפה לעשות זאת באמצעות יצירת טיל מהיר במיוחד, בעל גרר נמוך, שאמנם יהיה מוגבל תמרון ביחס לארצ'ר, אך בעל יתרון משמעותי בטווח הפעולה ביחס לסייווינדר המערבי. מאחר ושתי המדינות לא יכלו להגיע לעמק השווה בעניין, פרשה גרמניה מכלל פעילות בפיתוח האסראם.
עקב התקדמות איטית במיוחד ועיכובים רבים במהלכי הפיתוח, החליטה גם ארצות הברית לזנוח את מעורבותה בפרוייקט, ובמקום זאת להשקיע בפיתוח גרסה מתקדמת של הסייווינדר - AIM-9X. באופן אירוני, שלושת הטילים השונים (AIM-9X, אסראם ו-איריס-טי) משתמשים באותו חיישן הדמיית תמונה תת-אדומה מתוצרת ריית'און-יוז.

לאחר שנים רבות של פיתוח, טל האסראם נכנס בשנת 1998 לשירות מבצעי בחיל האוויר המלכותי, וכיום נושאים אותו מטוסי טייפון, טורנדו והארייר. גם חיל האוויר האוסטרלי רכש את הטילים לשימוש במטוסי ה-F/A-18 הורנט שבשירותו.

עתידו של הטיל לוטה בערפל, עקב עלותו הגבוהה ביחס למתחרו העיקרי (הסיידווינדר AIM-9L/M) שהוכח בקרבות אוויר רבים כיעיל דיו, ועקב היותו טיל ייחודי המצריך התאמות בתוכנות המטוסים עצמם, דבר המעלה את עלות קניית המערכת.

## [עריכה] מאפיינים

- מנוע בעל ניהוג וקטורי, המאפשר טווח תנועה נרחב תוך שימוש בארבעה כנפוני היגוי בלבד הממוקמים בחלקו האחורי (המתחרה העיקרי שלו, הפיתון 5, משתמש במקום זאת ב-14 משטחי היגוי וייצוב משוכללים).
- חיישן הדמיית תמונה תת אדומה (בעל רזולוציה של 128X128) ייחודי מתוצרת ריית'און-יוז.
- נעילה לאחר השיגור (LOAL), לצורך שימוש במטוסים מתקדמים בעלי תא טילים פנימי (כגון ה-F-22 או ה-F-35).
- יכולת זיהוי חלקים ייחודיים במטוס (כגון תא טייס, מנוע וכדומה).
- זווית נעילה של 90 מעלות.
- עמידות גבוהה בפני אמצעי נגד, כגון נורי הטעיה.

## [עריכה] ראו גם

- AIM-9 סיידווינדר
- איריס-טי
- פיתון 5
- וימפל R-73

מקור: http://he.wikipedia.org../../../a/i/m/AIM-132_%D7%90%D7%A1%D7%A8%D7%90%D7%9D_2585.html

קטגוריה: טילי אוויר-אוויר

##### Views

- ערך
- שיחה
- גרסה נוכחית

##### קהילה

- שער הקהילה
- עזרה
- דלפק ייעוץ
- מזנון
- יצירת קשר
- ספר אורחים

##### חיפוש

##### שפות אחרות

- English
- Deutsch
- Français
- Nederlands
- Polski