# אפלטון

### מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

יש לך הודעות חדשות (השווה לגרסה הקודמת).

אפלטון
תאריך לידה | 427-8 לפנה"ס
תאריך פטירה | 347 לפנה"ס
זרם | פלטוניזם
תחומי עניין מרכזיים | מטאפיזיקה, תורת ההכרה, לוגיקה, אתיקה, חינוך, מדע המדינה, אסתטיקה, פילוסופיה של המתמטיקה
הושפע על-ידי | סוקרטס, ארכיטאס, דמוקריטוס, פרמנידס
השפיע על | אריסטו,פלוטינוס,בואתיוס, רנה דקארט, ברטרנד ראסל ורבים אחרים נוספים

אפלטון (ביוונית: Πλάτων‏, "פלטון") (427-8 לפנה"ס - 347 לפנה"ס) פילוסוף יווני, מהמשפיעים ביותר בתולדות הפילוסופיה המערבית. תלמידו של סוקרטס, מורו של אריסטו, מחברם של כתבים רבים ומייסד האקדמיה באתונה.

בחייו, אפלטון הקדיש את מיטב זמנו להרצאה באקדמיה, אך הוא גם כתב על נושאים פילוסופיים רבים. כיום נותרו לנו כתביו הפילוסופיים-דרמטיים אשר נשמרו בכתב-ידו, ושוחזרו ונערכו במהדורות ותרגומים רבים. רובם המוחלט של כתביו מורכב מדיאלוגים, אולם מיוחסים לו גם מספר מכתמים ומכתבים. כל הדיאלוגים של אפלטון שרדו, אולם מהדורות מודרניות של יצירותיו מכילות בדרך כלל דיאלוגים, אשר האותנטיות שלהם מוטלת בספק על-ידי רוב החוקרים (כגון אלקיביאדס או קליטופון), או אף נדחית על-ידיהם באופן חד-משמעי ( כגון דמודוקוס או אלקיביאדס השני).

דמותו של סוקרטס מופיעה לעתים קרובות כמשתתף הראשי בדיאלוגים של אפלטון, כך שקשה לדעת איזה חלק מהתוכן והטענות בדיאלוגים הללו הם מנקודת המבט של סוקרטס, ואיזה חלק מנקודת מבטו של אפלטון.

## [עריכה] חייו

פילוסופיה יוונית
פילוסופיה קדם-סוקרטית
הפילוסופים הפרי אלאטים
האסכולה המילטית
האסכולה הפיתגוראית
האסכולה האלאטית
האסכולה הפלורליסטית
האסכולה האטומיסטית
סופיזם
סוקרטס
אפלטון
פלאטוניזם
נאופלאטוניזם
אריסטו
ציניקנים

אפלטון נולד באתונה, למשפחת אצולה אמידה; אביו נקרא אריסטון, ואמו פריקציונה. לאפלטון היו שני אחים, בשמות גלאוקון ואדיימנטוס, אחות בשם פוטונה, ואח למחצה בשם אנטיפון. משפחתו של אפלטון הייתה ידועה בייחוסה המפואר – אביו היה מצאצאיו של קורדוס מלך אתונה, ואמו הייתה קרובת משפחה של המחוקק האתונאי הידוע סולון. שמו האמיתי של אפלטון, על-פי המסורת המקובלת, היה אריסטוקלס, ובשנות לימודיו בגימנסיון קיבל את כינויו "פלטון" ( שמשמעותו "רחב")- אולי בשל מבנה גופו או סגנון ההאבקות שלו. לשפה העברית הגיע הכינוי בצורתו הערבית, ולכן הוא נקרא "אפלטון".

משפחתו של אפלטון הייתה בעלת מעורבות עמוקה בפוליטיקה האתונאית. שניים מקרוביו המפורסמים היו דודיו כארמידס וקריטיאס, ששניהם השתייכו לקבוצת "שלושים הרודנים", אשר הפילה בשנת 404 לפנה"ס את השלטון הדמוקרטי באתונה. אפלטון יועד גם הוא לעסוק בפוליטיקה, אך התאכזב מהפוליטיקאים האתונאים ומקרובי משפחתו העריצים, ועזב את שאיפותיו הפוליטיות לטובת העיסוק בפילוסופיה.

בצעירותו, בסביבות גיל עשרים, פגש אפלטון בסוקרטס והפך לתלמידו. הוא נכח בשעת המשפט של מורו (399 לפנה"ס), אולם לא בעת ההוצאה להורג, ממנה נעדר בשל מחלה– כך לפחות עולה מעדותו המובאת בכתביו. בניגוד לסוקרטס, אפלטון העלה לכתב את השקפותיו הפילוסופיות והשאיר מספר מכובד של כתבי-יד. הוא הושפע רבות מיחס האתונאים לסוקרטס, וחלק ניכר מעבודתו המוקדמת הוקדש לרישום זכרונות ממורו. ישנה סברה כי בכתביו שאף אפלטון לכונן חברה בה עוולות מהסוג שסבל סוקרטס לא יוכלו להישנות. אחרי הוצאתו להורג של סוקרטס, יצא אפלטון למסעות, וכנראה שהרחיק עד מצרים. הוא שהה באיטליה וסיציליה, שם פגש את ארכיטס, ראש האסכולה הפיתגוראית באותה העת. כאשר היה כבן 40, פגש אפלטון בעיר סירקוסאי שבסיצילה את דיון, גיסו של רודן סירקוסאי דיוניסוס הראשון, והפך למורו. ב- 387 לפנ"ס חזר אפלטון לאתונה, ויש הגורסים כי גורש מסירקוסאי בידי דיוניסוס הראשון, אולי עקב נסיונות להשפיע על תפיסתו הפוליטית של דיוניסוס.

כששב לאתונה, אפלטון ייסד את אחד מבתי-הספר המאורגנים הראשונים בתולדות התרבות המערבית. בית-הספר הוקם בחלקת-קרקע ב- "חורשת אקדמה" (מכאן – אקדמיה), ומטרתו - לימוד פילוסופיה ומתמטיקה תוך כדי שימור דרך החשיבה הסוקרטית. האקדמיה הייתה פעילה ונסגרה רק בשנת 529 לספירה על ידי השליט הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון. מלומדים רבים למדו באקדמיה זו, הבולט מביניהם היה אריסטו.

אפלטון הקדיש את חייו להוראה באקדמיה, אולם לאחר מותו של דיוניסוס הראשון, החליט לשוב לסיציליה (367 לפנה"ס) לבקשתו של דיון, במטרה להפוך את שליטה הצעיר של סירקוסאי, דיוניסוס השני, לפילוסוף. מטרה זאת נכשלה – דיוניסוס הגלה את דיון, ואפלטון נעצר, עד שהותר לו בסופו של דבר לחזור לאתונה. לאחר שכנועים רבים ביקר אפלטון בשלישית בסירקוסאי (361 לפנה"ס), אולם הוא שוב נכלא שם עקב ביקורותו הנוקבת, ונפדה בידי חבריו. מאז לא שב עוד אפלטון לסירקוסאי, ועסק בהוראה באקדמיה ובכתיבה.

## [עריכה] עבודתו

אפלטון כתב בעיקר דיאלוגים. יותר מכל הוא הושפע מסוקרטס, אולם הוא גם הושפע עמוקות מהפיתגוראים – רעיונותיהם באשר להרמוניה של המספרים השפיעו על משיכתו למתמטיקה, והשאירו עקבות ברורים ב- "תורת הצורות" אותה הגה. עוד הוא הושפע מאנקסגורס אשר לימד את סוקרטס והאמין בעליונות התבונה, מפרמנידס וזנון שטענו לאחדות כל הדברים והשפיעו על תורת הצורות שלו ואולי אף על תפיסתו את הנשמה, ומהרקליטוס שהשפיע על הפילוסופיה המאוחרת שלו.

מקובל לחלק את הדיאלוגים של אפלטון ל- 3 תקופות עיקריות (התאריכים משוערים):

- הדיאלוגים המוקדמים: 399 לפנה"ס – 387 לפנה"ס.
- הדיאלוגים האמצעיים: 387 לפנה"ס – 360 לפנה"ס.
- הדיאלוגים המאוחרים: 360 לפנה"ס – 347 לפנה"ס.

### [עריכה] הדיאלוגים המוקדמים

הדיאלוגים המוקדמים מציגים שיחה בין מספר אנשים, כאשר סוקרטס תמיד מופיע כדמות הראשית – לכן הם נקראים גם "דיאלוגים סוקראטיים". הדיאלוגים בנויים בצורה של שאלות ותשובות, שיטת הלימוד בה נהג סוקרטס ומכונה "חקירה סוקראטית". בדיאלוגים אלו, כמעט ללא יוצא מן הכלל, סוקרטס הוא האיש השואל את השאלות, משום שלטענתו אין הוא בעל ידיעה כלשהי אותה יוכל לשתף עם האחרים. תוך כדי שאלותיו, סוקרטס מצליח לבלבל את הדמויות העקשניות ביותר ולהביאן לידי סתירה – הדיאלוגים מסתיימים במבוכה, זאת בהתאם לרוח הסוקראטית.

מבחינת תוכנם, הדיאלוגים המוקדמים מציגים את אופיו של סוקרטס ואת דעותיו לגבי המידה הטובה – כל דיאלוג מעלה בדרך כלל שאלה יסודית, למשל: "מהו צדק?", "מהו יופי?", "מהו אומץ?", "מהי ידידות?"; הדמויות בדיאלוג מנסות לענות על שאלות יסוד אלה, אך נכשלות במציאת תשובה הולמת. יצירה בעלת חשיבות היסטורית הנה ה"אפולוגיה" – גרסת אפלטון לנאום ההגנה של סוקרטס המועמד למשפט על השחתת הנוער וכפירה באלים, בשל רעיונותיו.

מרכזיותו של סוקרטס בדיאלוגים המוקדמים, מעלה את השאלה באשר להיותם מייצגים את משנתו של סוקרטס נאמנה. בעבר, רווחה הגישה הגורסת כי כל כתבי אפלטון מייצגים אך ורק את עמדותיו הפילוסופיות של אפלטון, לכן אין לדבר על פילוסופיה סוקראטית כלשהי; אולם כיום מקובל להאמין כי בתחילת דרכו אפלטון הושפע עמוקות מסוקרטס, ולכן כתביו המוקדמים מבוססים בעיקר על רעיונותיו. למרות כל זאת, קשה לדעת אם אפלטון רק הושפע בכתביו המוקדמים מסוקרטס, או שמא ניסה לייצג אותו נאמנה מבחינה פילוסופית והיסטורית.

החשובים שבדיאלוגים המוקדמים של אפלטון הם:

- אותיפרון, אפולוגיה, גורגיאס, כארמידס ,לכס, פרוטגורס וקריטון.

### [עריכה] הדיאלוגים האמצעיים

הדיאלוגים האמצעיים שונים בסגנונם מהדיאלוגים המוקדמים - בדיאלוגים האמצעיים, דמותו של סוקרטס נעשית שופר לפילוסופיה של אפלטון עצמו. סגנון ה- "שאלות ותשובות" נשמר רק למען הסדר הטוב - סוקרטס, הדמות הראשית, מרחיב לדבר, והדמיויות המשניות עונות לשאלותיו ב- "כן", "כמובן" או "וודאי". עתה גם ניתן לראות את סוקרטס עונה בהרחבה לשאלות שונות, תוך כדי הצגת עמדותיו הפילוסופיות של אפלטון.

אם בדיאלוגים המוקדמים דן אפלטון בעיקר במידה הטובה ובענייני מוסר, עתה הוא מרחיב את היריעה לכל נושא אפשרי. אפלטון סוטה מהגישה הסוקראטית, בכך שטוען שניתן להשיג ידיעה על נושאים מסוימים. הוא מפתח את תורת הצורות המפורסמת שלו, שלימים תקרא על שמו – פלאטוניזם. עוד נידונים בדיאלוגים אלו נושאים כגון: נצחיות הנשמה ("פיידון"), פוליטיקה וסדרי המדינה האידאלית ("המדינה"), למידה ("מנון"), אהבה ויופי ("המשתה").

הדיאלוג הבולט מבין הדיאלוגים האמצעיים הוא ללא ספק "המדינה". הדיאלוג פותח בשאלה הסוקראטית "מהו צדק?" - שאלה אשר גוררת אחריה את השאלה המרכזית עליה הדיאלוג מנסה לענות: "האם הצדק מועיל לבעליו?". כדי לענות על שאלה זאת, אפלטון מנסה לעמוד על מהות המידות הטובות השונות: צדק, חכמה, אומץ ומתינות, כפי שהן מתבטאות באדם ובחברה. הוא מפתח דגם של מדינה צודקת בה השליטים הם פילוסופים, ומוכיח כי דגם זה הנו טוב יותר מכל צורת שלטון מוכרת. לפי דגם זה הוא בונה את הדגם של האדם הצודק – ומראה לבסוף שהצדק אכן מועיל לבעליו.

הדיאלוגים האמצעיים נחשבים למיטב יצירתו של אפלטון. החשובים שבדיאלוגים האמצעיים הם:

- המדינה, המשתה, מנון, פיידון ופיידרוס.

### [עריכה] הדיאלוגים המאוחרים

אם הדיאלוגים המוקדמים והאמצעיים היו בנויים בצורת שאלות ותשובות, הרי שהדיאלוגים המאוחרים דומים יותר למסות, וסוקרטס לעתים קרובות נעדר מהם או שקט. אפלטון נוקט עתה בשיטה פילוסופית חדשה, בה הוא לוקח קטגוריה כללית כלשהי, ומפרק אותה לגורמים - לשיטה זו הוא קורא "איסוף והפרדה".

בדיאלוגים המאוחרים אפלטון מעלה ביקורת על השקפותיו הקודמות, ובמיוחד על תורת הצורות – ביקורת זו בולטת במיוחד בדיאלוג "פרמנידס". דיאלוג נוסף מהתקופה המאוחרת הוא "טימאוס", אשר דן בטבע ובמדע יותר מאשר בפילוסופיה, והיה לאחת מיצירותיו המשפיעות ביותר של אפלטון. חיבורו האחרון של אפלטון, "החוקים", דן בסדרי המדינה הטובה ביותר האפשרית בפועל (בניגוד ל"מדינה" בה הוא מדבר על סדרי המדינה האידאלית).

החשובים שבדיאלוגים המאוחרים של אפלטון הם:

- החוקים, טימאוס, סופיסט, פרמנידס ותאיטיטוס.

## [עריכה] פלאטוניזם, או תורת-הצורות

אחת מתרומותיו העיקריות של אפלטון לפילוסופיה, וכנראה המשמעותית ביותר היא תורת-הצורות שלו, הנקראת גם פלאטוניזם. אפלטון מחלק את העולם לשני חלקים נפרדים: עולם ה"צורות" אשר ניתן להבנה אך ורק באמצעות השכל, ומנגד העולם הניתן לתפיסת החושים אותו אנו רואים מסביבנו. אפלטון ראה את עולם החושים, ואת הדברים שבו, כעותקים בלתי-מושלמים של הצורות השכליות (או אידיאות). צורות אלה בלתי ניתנות לשינוי ומושלמות, וניתנות לתפיסה אך ורק באמצעות השכל או התבונה (ללא עזרת החושים או הדמיון). לשם דוגמה, אם ננסה לצייר משולש, לעולם לא נצליח להתקרב לאידיאת המשולש - זאת משום שהקווים אף פעם לא יהיו מספיק ישרים, וגם אם נצייר אותם עם סרגל, לקו מתמטי אמיתי אין בכלל נפח; לאידיאת המשולש ניתן להגיע בשכל בלבד. באמצעות תורת הצורות שלו, שמר אפלטון על יסוד נצחי ובלתי משתנה בעולם שכולו שינוי, התכלות ומוות.

ראוי לציין, כי ניתן למצוא חלוקה זו לעולם השכל ועולם החושים עוד לפני אפלטון, אצל פילוסופים כפיתגורס ופרמנידס, ואף מחוץ לתרבות היוונית, למשל במשנתו של זרתוסטרא.

בספרו "המדינה" חלקים 6 ו- 7, אפלטון משתמש במספר מטאפורות בכדי להסביר את השקפותיו המטאפיזיות: מטאפורת השמש, משל המערה המפורסם והקו המחולק. ביחד, המטאפורות הללו מביעות תאוריה מורכבת ולעתים לא פשוטה להבנה. ישנו דבר-מה הנקרא "צורתו של הטוב" (לעתים קרובות מפורש כאלוהיו של אפלטון). דבר זה הנו המטרה הסופית של הידיעה, משום שהוא שופך אור על כל הצורות האחרות, וממנו כל הצורות האחרות נובעות. ניתן להשוות את "צורתו של הטוב" לשמש, אשר שופכת אור על העצמים והופכת אותם לנראים בעולם החושים (מטאפורת השמש). בעולם החושים, העצמים אותם אנו רואים סביבנו דומים אך במעט לצורותיהם בעולם הצורות; כמשל, אנו רואים רק את צלליהן של צורות על קירה של מערה בה אנו כלואים, שהן אך ורק ייצוג של המציאות שמחוץ למערה, אשר מוארת על ידי השמש (משל המערה). לפי אפלטון, הפילוסוף, הנו האדם שמצליח להשתחרר מכבלי המערה משום שהטיל ספק במציאות; הפילוסוף מגיע אל אור השמש שבחוץ, אל האמת. הוא חוזר למערה לשחרר את חבריו, אך אלו אינם מאמינים לו והורגים אותו לבסוף (ייתכן והמשל הושפע מהוצאתו להורג של סוקרטס).

ניתן לתאר כל דבר ביקום באמצעות קו דמיוני (הקו המחולק של אפלטון); הקו מחולק לשני חלקים שונים באורכם, וכל חלק מחולק שנית באותה צורה. החלוקה הראשונה מייצגת את ההבדל בין העולם הנתפס באמצעות השכל, לבין העולם הנתפס באמצעות החושים (החלק הגדול מייצג את העולם השכלי, הקטן את עולם החושים). החלק של עולם החושים מחולק גם כן לשני חלקים המייצגים את הדברים האמיתיים (החלק הגדול), ואת הצללים וההשתקפויות של הדברים (החלק הקטן). החלק של העולם השכלי מחולק גם הוא לשני חלקים המייצגים עקרונות וצורות כלליות (החלק הגדול), וצורות משניות הנגזרות מהן (החלק הקטן).

בספרו של אפלטון "המדינה", צורת השלטון שנבעה מפילוסופיה זאת התגלתה כבעלת היררכיה קבועה ונוקשה של מעמדות העוברים מאב לבן, שלטון בו האמנות מדוכאת למען טובת המדינה, גודל החברה והמעמדות נקבעים באמצעות נוסחה מתמטית, ותקנות השבחת הגזע מיושמות בסתר על ידי זיוף ההגרלות בהן נקבעת הזכות להתרבות. ישנו ויכוח באשר לחוזק הקשר בין סוג כזה של שלטון לבין הפילוסופיה המקורית והנשגבת שבספר.

תורת הצורות של אפלטון השפיעה רבות על הדורות שאחריו. לאפלטון היו עוד כמה דעות רבות השפעה, למשל דעותיו על טבע הידיעה והלמידה המוצגות בדיאלוג "מנון", אשר פותח בשאלה האם ניתן ללמד את המידה הטובה, ואחר-כך מסביר את עקרונות הזכרון, הלמידה כהיזכרות בדברים אשר ידענו פעם, דעות נכונות וסברות נכונות.

## [עריכה] מורשתו של אפלטון

נהוג להשוות לעתים קרובות את הגותו של אפלטון להגותו של אריסטו, תלמידו הטוב והמפורסם ביותר. המוניטין של אריסטו במהלך ימי הביניים באירופה האפיל על זה של אפלטון בצורה כה שלמה, עד כי הפילוסופים הסכולסטים כנו את אריסטו "הפילוסוף". מצד שני באימפריה הביזנטית, לימוד הגותו של אפלטון המשיך כסדרו.

אחד ממאפייני הפילוסופיה של ימי הביניים, היה ההסתמכות על פרשנות של כתבי אפלטון (ופילוסופים חשובים היסטורית אחרים), במקום עיון בכתבים המקוריים עצמם. למעשה, הכתבים המקוריים של אפלטון היו אבודים לתרבות המערבית, עד שהוצגו מחדש במאה ה- 12 בידי מלומדים פרסים וערבים. מלומדים אלו לא רק שמרו על הטקסט המקורי ביוונית עתיקה, אלא הרחיבו אותו על-ידי כתיבת פרשנויות והערות נרחבות על עבודותיהם של אפלטון ואריסטו. כתבים אלו תורגמו בסופו של דבר ללטינית, ומאוחר יותר ללשונות השונים.

רק בתקופת הרנסאנס, עם התעוררות ההתעניינות בתרבות הקלאסית, הפילוסופיה של אפלטון נפוצה שוב במערב. רבים וגדולים מהמדענים הראשונים והאמנים מתקופת הרנסאנס ראו בפילוסופיה של אפלטון את הבסיס להתקדמותם באומנות ובמדע. עד למאה ה- 19 המוניטין של אפלטון חזר לקדמותו והשתווה לפחות לזה של אריסטו.

הנושאים הנידונים בכתביו של אפלטון המשיכו לעורר עניין לאורך השנים בקרב הפילוסופים השונים: אפלטון משווה בין שלטון דמוקרטי לשלטון אריסטוקרטי; הוא דן בתפקיד התורשה והסביבה בעיצוב האישיות והאינטליגנציה של האנשים – כל זאת שנים רבות לפני הדיונים המקבילים בתקופתם של תומס הובס וג'ון לוק ומאוחר יותר; הוא דן באובייקטיביות (ובחוסר האובייקטיביות) של הידע האנושי – ובזאת הוא נתן אות לפולמוסים עתידיים בין דייוויד יום לעמנואל קאנט.

למרות המוניטין העצום שרכש אפלטון, פילוסופים אחדים לא חסכו בביקורת על השקפותיו: פרידריך ניטשה תקף את המוסר של אפלטון ואת התאוריות הפוליטיות שלו, מרטין היידגר הסביר על בלבולו של אפלטון במושג ה- "קיום", וקרל פופר טען בספרו "החברה הפתוחה ואויביה" כי צורת השלטון של אפלטון בדיאלוג "המדינה" הנה ביסודה טוטליטרית.

## [עריכה] מגדולי הפילוסופים

כמויות החומר העצומות שהשאיר אחריו אפלטון מהוות אבן פינה בפילוסופיה המערבית, וכבר אמר הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד (בהגזמה כמובן) כי המסורת הפילוסופית המערבית כולה אינה אלא סדרה של הערות שוליים לאפלטון.

השפעתו של אפלטון חרגה הרבה מעבר לעולם הפילוספיה. המיתוס על היבשת האבודה אטלנטיס נולד מתוך משל המופיע בדיאלוגים "טימיאוס" ו- "קריטיאס"; המושג "אהבה אפלטונית" נולד מתוך רעיונות הדיאלוג "המשתה". ישנו אף מכתש ידוע על הירח הנקרא "מכתש אפלטון".

## [עריכה] רשימת כתבי אפלטון

להלן רשימת כתבי אפלטון. כתבים מסומנים ב- (1) אם ישנה מחלוקת בין החוקרים על היותם מחוברים בידי אפלטון. כתבים מסומנים ב- (2) אם רוב החוקרים מסכימים על כך שלא נכתבו על ידי אפלטון. הכתבים מחולקים באופן מסורתי לקבוצות של ארבע (טטרלוגיות):

- I. אותיפרון, אפולוגיה, קריטון, פיידון.
- II. קרטילוס, תאיטיטוס, סופיסט, מדינאי.
- III. פרמנידס, פילבוס, המשתה, פיידרוס.
- IV. אלקיביאדס הראשון (1), אלקיביאדס השני (2), היפרכוס (2), המאהבים המתחרים (2).
- V. תיאגס (2), כארמידס, לכס, לייסיס.
- VI. אותידמוס, פרוטגרוס, גורגיאס, מנון.
- VII. היפיאס הגדול (1), היפיאס הקטן, איון, מנקסנוס.
- VIII. קליטופון (1), המדינה, טימיאוס, קריטיאס.
- IX. מינוס (2), חוקים, אפינומיס (2), מכתבים ((1) עבור חלק).

כל כתבי אפלטון תורגמו לעברית.

על שאר הכתבים המופיעים תחת שמו של אפלטון, ישנה הסכמה כי הם זיופים:

- אקסיוכוס (2), הגדרות (2), דמודוקוס (2), מכתמים (2), אריקסיאס (2), אלסיון (2), על הצדק (2), על המידה הטובה (2), סיזיפוס (2).

## [עריכה] ראו גם

- משל המערה של אפלטון

## [עריכה] קישורים חיצוניים

מיזמי קרן ויקימדיה |  |
ציטוטים בוויקיציטוט: אפלטון

- מידע נוסף על אפלטון בספריה הוירטואלית של מטח
- כתבי אפלטון בפרויקט גוטנברג
- מידע נוסף על אפלטון מאתר אקרופוליס החדשה
- נחום שטיינברג, אפלטון / אותיפרון
- אפלטון, משנתו והנאו-אפלוטנזים מאתר "דעת"

מקור: http://he.wikipedia.org../../../%D7%90/%D7%A4/%D7%9C/%D7%90%D7%A4%D7%9C%D7%98%D7%95%D7%9F.html

קטגוריות: פילוסופים יוונים | פילוסופים | תיאורטיקנים במדע המדינה

##### Views

- ערך
- שיחה
- גרסה נוכחית

##### קהילה

- שער הקהילה
- עזרה
- דלפק ייעוץ
- מזנון
- יצירת קשר
- ספר אורחים

##### חיפוש

##### שפות אחרות

- English
- Afrikaans
- العربية
- Asturianu
- Башҡорт
- Български
- বাংলা
- Bosanski
- Català
- Česky
- Cymraeg
- Dansk
- Deutsch
- Ελληνικά
- Esperanto
- Español
- Eesti
- Euskara
- فارسی
- Suomi
- Français
- Gaeilge
- Galego
- Hrvatski
- Magyar
- Bahasa Indonesia
- Ilokano
- Ido
- Íslenska
- Italiano
- 日本語
- Basa Jawa
- ქართული
- 한국어
- Latina
- Lietuvių
- Latviešu
- Македонски
- Bahasa Melayu
- Plattdüütsch
- Nederlands
- Norsk (bokmål)
- Polski
- پښتو
- Português
- Română
- Русский
- Sicilianu
- Srpskohrvatski / Српскохрватски
- Simple English
- Slovenčina
- Slovenščina
- Shqip
- Српски / Srpski
- Svenska
- தமிழ்
- Тоҷикӣ
- ไทย
- Tok Pisin
- Türkçe
- Українська
- اردو
- Tiếng Việt
- Walon
- 中文