# DSK

### A Wikipédiából, a szabad lexikonból.

DSK
Típus: | nehézgéppuska
Ország: | Szovjetunió
Alkalmazás
Alkalmazás éve: | 1938—
Használó ország: | Szovjetunió, Kínai Népköztársaság, Varsói Szerződés országai
Háborús alkalmazás: | II. világháború, Koreai háború, Vietnami háború, Közel-Keleti konfliktusok
Műszaki adatok
Űrméret: | 12,7 mm
Lőszer: | 12,7 x 107 mm
Tárkapacitás: | 50 db
Működési elv: | gázelvezetéses
Tömeg: | 34 kg (fegyver), 157 kg (kerekes állványon)
Fegyver hossza: | 1625 mm
Csőhossz: | 1070 mm
Elméleti tűzgyorsaság: | 600 lövés/perc
Gyakorlati tűzgyorsaság: | 125 lövés/perc
Csőtorkolati sebesség: | 850 m/s
Hatásos lőtávolság: | 1000 m
Maximális lőtávolság: | 1500 - 2000 m

A DSK 1938 (oroszul: ДШК – Дегтярёва Шпагина Крупнокалиберный / Gyegtyarjova Spagina Krupnokalibernij) Vaszilij Gyegtyarjov által tervezett és Georgij Spagin által tökéletesített szovjet légvédelmi géppuska.

## [szerkesztés] Története

A 30-as években Gyegtyarjov a nagykaliberű géppuskák tervezésével kezdett foglalkozni. 1930-ban elkészítette a DK (ДК – Дегтярёва Крупнокалиберный) géppuskát, de az elégtelen tárkapacitás (30 db) és az alacsony tűzgyorsaság miatt nem alkalmazták és csak kis mennyiséget gyártottak belőle 1933 és 1935 között. Spagin a géppuskát áttervezte és hevederes lőszeradagolót tervezett hozzá. A fegyver 1938-ban jelent meg, a Vörös Hadsereg 1939 februárjában rendszeresítette 12,7 mm DSK néven.

A II. világháború kezdetére kb. 2000 db DSK készült el, ebből a Vörös Hadsereg 1200 darabbal rendelkezett, a Szovjet Haditengerészet 800 db-ot kapott. A világháború alatt a DSK a Vörös Hadsereg és a Szovjet Haditengerészet elsődleges nehézgéppuskájává vált, a légvédelmi feladatok mellett használták gyalogsági támogató fegyvernek is, valamint a harcjárműveket is felszereltek vele. A Haditengerészet a háború első szakaszában kisebb hajók, és kikötők védelmére alkalmazta, a háború végére azonban majdnem minden hajón megtalálható volt.

1946-ban megjelent a fegyver modernizált változata a DSK 1938/46 vagy DSKM amelyet még napjainkban is alkalmaznak, főleg lázadó csoportok és a harmadik világ haderői.

A II. világháború után a géppuska széleskörben elterjedtté vált, főleg a Szovjetunióval baráti viszonyban lévő (pl. Kína) és a kommunista rendszerhez tartozó országokban. A nagyarányú export mellett sok ország licenc alapján is gyártotta, nagy darabszámban a Szovjetunión kívül még a Kínai Népköztársáságban állították elő. Ennek köszönhetően a DSK és DSKM még több, későbbi háborúban is felbukkant, például a Koreai háborúban a kínai önkéntesek oldalán, a Vietnami háborúban a Vietnami Néphadsereg és a Vietkong szolgálatában, valamint az Afganisztáni háborúkban a felkelők is előszeretettel használták.

A fegyver gyártását 37 év után, 1975-ben fejezték be. A Szovjet Hadsereg az 1960-as évek végétől fogva fokozatosan lecserélte a DSKM géppuskáit a modernebb NSZV géppuskákra, ez a folyamat az 1970-es évek közepére fejeződött be.

## [szerkesztés] Műszaki jellemzői

A DSK gázelvezetéses, hevederes lőszeradagolású, teljesen automata nehézgéppuska. A lőporgázok elvezetését a fegyvercső alatt található gázdugattyú és 3 gázszabályzó segíti, retesztelési rendszere hasonlít a szintén Gyegtyarjov által tervezett DP golyószóróéhoz.

A fegyver a 12,7 x 107 mm-es szovjet lőszerrel tüzel, a fegyverből kilőtt lőszer 500 méter távolságból át tudta lyukasztani a 15 mm vastagságú páncélt. Az 50 db lőszer hevederben van elhelyezve, a hevedert fémrakaszban tárolják. A hevedert a fegyver bal oldalán lehet befűzni. A cserélhető fegyvercső léghűtésű, a csövön látható keresztirányú gyűrűk a fegyver jobb hűtését biztosítják.

## [szerkesztés] Alkalmazása

A DSK géppuskákat légelhárítás mellett gyalogság és járművek védelmére is bevetették. Légvédelmi feladatok esetén háromlábú állványon használták, a célzást a célgömb mellett a fegyvercsövön található két irányzék is segíti, melyekkel a repülőgépek irányát és magasságát lehetett meghatározni. A fegyver emellett párnázott válltámaszt is kapott, megóvva a kezelőt a lövés utáni visszarúgás erejétől. Gyalogság támogatása esetén a fegyvert rögzített háromlábú vagy vontatható kétkerekű állvánnyal együtt használták. A kerekes állvány hasonlított a Szokolov által a Maxim géppuska orosz változatához tervezett állványhoz, súlya 123 kg volt. A lövész védelmét egy eltávolítható vékony acéllemez biztosította. A II. világháború alatt a szovjet T–40 úszó harckocsik elsődleges fegyvere volt, emellett ISZ–2 harckocsikat és ISZU–152 önjáró lövegeket légi és gyalogos támadás ellen DSK-val is felszereltek. Ezenkívűl GAZ terepjárókat is elláttak a géppuskával, háromlábú állványon légi és földi célok ellen is használták. A háború után a szovjet harcjárművek (pl. T–54, T–62, BTR–155, BRDM) alapvető nehézgéppuskájává vált, ám az 1970-es évekre innen is kiszorították a fejlettebb NSZV géppuskák.

## [szerkesztés] Változatok

- DSKT – harcjárműre szerelhető változat
- DSKM – a DSK 1946-ban megjelent modernizált változata

## [szerkesztés] Külső hivatkozások

- DSK és DSKM (angol nyelvű)

A Wikimedia Commons tartalmaz DSK témájú médiaállományokat.
A lap eredeti címe "http://hu.wikipedia.org../../../d/s/k/DSK_5281.html"

Kategória: Kézi lőfegyverek

##### Views

- Szócikk
- Vitalap
- Aktuális változat

##### Keresés

##### Más nyelveken

- Deutsch
- English
- فارسی
- Français
- Polski