# Adjekció

### A Wikipédiából, a szabad lexikonból.

Az adjekció (görögül katapleonaszmon, latinul adiectio, jelentése hozzátoldás, bővítés) a retorika egyik stílusalakzatokat létrehozó művelete. Egy új, addig a jelenségegészhez nem tartozó alkotórész, nyelvi elem hozzátoldása az egészhez. A bővítés, a kiegészítés a nyelv valamennyi szintjén érvényesülhet.

## [szerkesztés] Esetei

A klasszikus retorikában ennek megfelelően van adjekciós hangalakzat, szóalakzat, mondatalakzat, gondolatalakzat. A neoretorikában: metaplazmus, metaszeméma, metataxis, metalogizmus. A bővítés, hozzátoldás kerülhet a szó vagy mondat elejére (protézis=appozíció), közepére (epentézis), végére (paragogé).

### [szerkesztés] Affixáció

Az affixáció a neoretorika szerint az adjekciós metaplazmus egyik esete; valamely affixum hozzátoldásával keletkező hangalakzat.

### [szerkesztés] Anadiplózis

Az anadiplózis (görögül anadiplószisz, jelentése kettőzés) a klasszikus retorika ismétlésen alapuló alakzata; a reduplicatio sajátos változata, valamely szövegrész végének ismétlődése a rá következő egység elején; Képlete: (...a || a ...); Például:

  "A magyarok istenére
  Esküszünk,
  Esküszünk, hogy rabok tovább
  Nem leszünk"

(Petőfi Sándor: Nemzeti dal);

  "Mintha mondaná, hogy
  Ki meri? ki hallja?...
  Ki meri? ki hallja? és talán ki bírja...?"

(Arany János: Stanzák „Mátyás dalünnepe” eposzi kísérletből);

  "s várost már előbb megúntam
  megúntam völgyet és tetőket"

(Babits Mihály: Spleen);

  "Száz alakban százképpen látlak,
  Látlak Ruthnak és Delilának,
  Látlak mindenkinek."

(Ady Endre: Ruth és Delila);

  "Megjártam a hadak útját,
  Nem tartottam lovam száját,
  Nem tartottam lovam száját,
  Most siratom magam baját."

(Megjártam a hadak útját)

Komplex retorikai eszközként az anadiplózis hangsúlyossá teszi a szöveget, például:

  "(Deák Ferenc fellép egy eszmével)...és ez eszmét nemzetével mégis el tudja fogadtatni, el tudja fogadtatni mind a mellett, hogy az eszme felállításával maga is ellentétbe jő az ő saját múltjával...s ezt a nemzettel mégis el tudta fogadtatni, elfogadtatni, mint üdvöt azt, amiben nemzedékről nemzedékre negyedfél századon át mindég kárhozatot talált: ah kérem ez oly óriási észerőnek, oly értelmi prepotentiának bizonyítványa, amely valóban bámulatot kelt."

(Kossuth Lajos levele Helfy Ignácnak. 1876. február 4.)

Az anadiplózis típusa az epiploké.

### [szerkesztés] Anafora

Az anafora (görögül anaphora, jelentése visszahozás):

- Általában a szöveg szintjén érvényesülő jelenség, amely akkor áll fenn, ha a megnyilatkozás valamely eleme egy korábbi nyelvi jelenségre visszautal. Lehet totális (nevek, főnevek ismétlődései, nominalizáció) vagy részleges visszautalás (tematikus jellegű; nem-faj, egész-rész stb. viszonyon alapuló), mint pl. Illyés Gyula verse, az Egy mondat a zsarnokságról
- A stilisztikában az anafora ismétlésen alapuló alakzat, amelyben az ismétlődő nyelvi egység (szó, szintagma, mondatszerkezet) az egymást követő mondatok, verssorok, versszakok, fejezetek elején találhatók. Képlete: (a... || a... || a...); például:

  "Milyen volt szőkesége, nem tudom már...
  Milyen volt szeme kékje, nem tudom már,
  Milyen volt hangja selyme, sem tudom már..."

(Juhász Gyula: Milyen volt...)

  "Neve: szolgálj és ne láss bért.
  Neve: adj pénzt és ne tudd mért,
  Neve: halj meg más javáért,
  Neve szégyen, neve átok:
  Ezzé lett magyar hazátok"

(Vörösmarty Mihály: Országháza)

  "Csak azt tudom, hogy fújnak a szelek
  Csak azt tudom, hogy mint a gondolat
  Csak azt tudom, hogy tisztult árnya mély
  Csak azt tudom, hogy búsak az utak..."

(Kosztolányi Dezső: Mélyek a kutak)

  "Én rajtam jutsz a kínnal telt hazába
  én rajtam át oda, hol nincs vigasság
  rajtam a kárhozott nép városába"

(Dante: Isteni színjáték)

- A klasszikus retorikában az anafora ismétlésen alapuló gondolatalakzat; az egymást követő szövegegységek elején álló ismétlés. Például:

  "Isten egy szívnek egy kebelt teremte; így egy embernek egy hazát.(...) Azért kell minden egyes embernek saját hazájaért munkálni; Azért kell szerelme egész erejét hazájára függeszteni; azért kellett a legszebb, rendkívülibb tetteknek csak ily szerelem kútfejéből származhatni. Egész világért, egész emberiségért halni: azt az isten teheté; ember meghal háznépeért, ember meghal hazájaért: haladó szív többet meg nem bír."

(Kölcsey Ferenc: Mohács)

  "Köszönjük neki a példaadást arra, milyen emberré kell válnia a magyarnak, s méltó embervoltunkban milyen magyarrá kell továbbfejlődnünk. Köszönjük neki a méltó hazát s a népek hazáját, Európát, melyet úgy szerzett meg, hogy szellemünk határait a végtelenségig terjesztette. Köszönjük neki ezt a nemes hódítást s azt s vigasztaló dicsőséget, hogy volt pillanat, amidőn Európa hazátlanná vált eszméje Magyarországon talált menedéket, az ő szívében."

(Illyés Gyula: Babits Mihály gyászbeszéde).

Az anafora egyik speciális formája az ellipszis, ellentéte: a katafora, változatai: az epibolé, az epanafora.

### [szerkesztés] Annomáció

Az annomáció ismétlésen alapuló alakzat, csekélyebb mértékű, részleges megfelelés. Előfordulhat a szótestben (etimologikus szójáték: paronomázia; azonos tövekkel figura etymologica) és a jelentésben. Az előbbi a hangzásbeli megváltozástól a ragok változásán át (polyptoton) az egész szótest megváltozásáig terjedhet. Hangzásbeli összecsengés, például:

  "E siralmot és sírhalmot
  Ki elsőben szerzette
  Kimúlását s számadását
  Gyakorta emlegette."

(Nyéki Vörös Mátyás: Siralom az halandóságról);

  "S a nép, az istenadta nép
  Oly boldog rajta, Sire!
  Kunyhói mind hallgatva, mint
  Megannyi puszta sír."

(Arany János: A walesi bárdok)

### [szerkesztés] Cacemphaton

A cacemphaton (görögül kakemphaton, jelentése rosszul hangzó) a klasszikus retorikában hangalakzat, mely két szó közös határán - összeolvasva a záró és kezdő szótagokat - rosszul hangzó (illetlen jelentésű) szót ad. Pl.

  "Bírta szívem' már hű szerelemre,-
  tudhatta, közöttünk nem vala gát"

(Arany János: Tetemre hívás)

A neoretorikában a metaplazmus egyik esete.

### [szerkesztés] Concatenatio

- A concatenatio a klasszikus retorikában adjekciós alakzat, az anafora válfaja. Egy szó (szóelem) megismétlődése nem csupán a következő sor elején, hanem a versszöveg további részében, fokozásként, amplifikációként. Pl.:

  "Halljátok, halljátok, ti forgandó egek
  Halljátok, híveim, égbeli seregek,
  Halld meg föld és világ, és világi vizek,
  az én mondásomat, és ti nagy tengerek"

(Zrínyi Miklós: Szigeti veszedelem)

- A concatenatio morfológiai adjekciós alakzatként derivatio, amelyben a szótő ismétlődik meg más toldalékokkal, vagy az etimologikus tő ismétlődik. Például:

  "Törekedjél ismeretekre! de ismeretekre, melyek ítélet és ízlés által vezéreltetnek. E vezérlet híjával sok ismeret birtokába juthatsz ugyan, hanem ismereteid hasonlók lesznek a szertelen sűrű vetéshez, mely gazdagnövésű szálakat hoz mag nélkül."

(Kölcsey Ferenc: Parainesis Kölcsey Kálmánhoz)

### [szerkesztés] Dierézis

A dierézis (görögül dieresis, latinul divisio, jelentése szétválasztás):

- adjekciós morfológiai alakzat; két hang, például egy diftongus (kettőshangzó) két önálló magánhangzóra alakul át, ill. gyakrabban egy szótaggá válik, gyakran metrikai okokból. Például a teszel helyett tész, leszel helyett lész:

  "Mindenek fölött
  Légy hű magadhoz: így, mint napra éj,
  Következik, hogy ál máshoz se léssz."

(Shakespeare: Hamlet)

- verstani fogalom, sormetszet, amely lehet az ütemet, verslábat kettévágó (cezúra); vagy az ütemet, verslábat érintetlenül hagyó: dierézis.

  "Régi dicsőségünk, || hol késel az || éji homályban?"

(Vörösmarty Mihály: Zalán futása)

Ebben az esetben az első metszet cezúra, a második dierézis.

### [szerkesztés] Ectasis

Az ectasis a klasszikus retorikában hangalakzatot létrehozó adjekciós eljárás; magánhangzó megnyújtása egy szótagban. A köznyelvben: pósta, kőrút stb. ejtése; például:

  "Fél zsemlére, pohár téjre
  nagyokat sohajta"

(Arany János: A tudós macskája)

  "Mit tész’, a’ mikoron még az szenvedni tudatlan
  Dolgok is érzékenységet mútatnak hozzá?"

(Baróti Szabó Dávid: Dafnis)

  langy téa beteg idegemnek

(Kosztolányi Dezső: Boldog, szomorú dal)

### [szerkesztés] Epentézis

Az epentézis (latinul epenthesis) adjekciós hangalakzat; egy szóközi új hang betoldása. A köznyelvben is előfordul a szorgalmas helyett szorgalmatos, érzem helyett érezem használatakor; például:

  "Nem is adtam a lelkemet bérbe;
  Négy garajcár úgyse sokat érne."

(Arany János: Nemzetőr-dal)

  "Kárhozattyák ugyan az Holdot ülleni,
  Az Napot javalnák inkább becsülleni..."

(Gyöngyösi István: Thököly Imre és Zrínyi Ilona házassága).

### [szerkesztés] Epiploké

Az epiploké az anadiplózisnak a szöveg egészén végigvitt fajtája; minden új gondolatsor előtt megismétlődik a korábbi gondolatsor vége. Például:

  "Lefekszem. Óh ágyam,
  Óh, ágyam, tavaly még
  Tavaly még más voltál.
  Más voltál: álom-hely,
  Álom-hely, erő-kút,
  Erő-kút, csók-csárda,
  Csók-csárda, vidámság,
  Vidámság. Mi lettél?"

(Ady Endre: Az ágyam hivogat);

  "Első raj méhömnek gyönge lépecskéje,
  Gyönge lépecskének sárguló viasza,
  Sárog viaszának fődön futó füstje,
  Fődön futó füstje s mennybe ható lángja!"

(Júlia szép leány)

### [szerkesztés] Figura etymologica

Lásd Figura etymologica.

### [szerkesztés] Hangnyújtás

A hangnyújtás (emfatikum) adjekciós morfológiai alakzat; egy rövid szótag megnyújtott alakban történő használata: például:

  "Csillag esik, föld reng: jött éve csudáknak!
  Ihol én, ihol én pőrölyje világnak!"

(Arany János: Buda halála)

### [szerkesztés] Paragogé

A paragogé (latinul paralempsis) az adjekció egyik esete, utólagos betűk hozzátoldása egy szóalakhoz. Előfordul a köznyelvben, a nyelvjárásokban is, például a majdan az ottan szóalakokban. Az irónia eszközeként a szépirodalomban:

  "Egyik hiszi eztet, aztat,
  Másik hiszi aztat, eztet..."

(Karinthy Frigyes: Az emberke tragédiája)

### [szerkesztés] Paronomázia

A paranomázia (jelentése megnevezés) az adjekció egyik alakzata, az annomáció egyik fajtája. A klasszikus retorikában a részleges ismétlésen alapuló gondolatalakzat, melyben valamely szót hasonló hangzású vagy azonosan hangzó, de részben eltérő jelentésű szó követ. Az ismétlés gyakorisága és módosulása szerint különböző csoportjai vannak, a badí számos fajtáját ismeri. Például:

  "Félté, nem félvén maga, a’ nagy nemzeti zászlót."

(Vörösmarty Mihály: Zalán futása);

  "Ilyen eset még nem esett magyar ember házán..."

(Arany János: Pázmán lovag);

  "Könnyű, erős-
  ismerős-
  hova tüntél
  tündér?"

(Kosztolányi Dezső: Vers);

  "Aj, e nő-kebelű Lidi óta
  A Jenőke belül idióta,
  udvarolgat,
  ’jába lepi sálom,
  udvaron gatyába lep is álom..."

(Weöres Sándor: Végrím)

### [szerkesztés] Polyptoton

A polyptoton ismétlésen alapuló stílusalakzat, melyben a ragformák változatai játszanak szerepet. Gyakran anaforával együtt fordul elő, például:

  "Ő e honért, e honnal s honnak él,-
  Örömeit, búját zengvén, ha dalra kél."

(Arany János: A költő hazája)

### [szerkesztés] Protézis

A protézis (latinul prothesis vagy appositio, jelentése elébe helyezés) az adjekció egyik esete, retorikai-stilisztikai alakzat.

- Egy hang vagy egy szótag szó eleji elhelyezését, hozzáadását jelenti. Köznyelvben is, a szépirodalomi példákban is gyakori a névmásokban; nyomatékosít: például az énvelem, minálunk stb. szóalakokban, ill.:

  "Pályámnak társai,
  Tinéktek szentelem"

(Petőfi Sándor: Az első dal)

  "Költészetem izzik terajtad"

(Kosztolányi Dezső: A fekete asszonyhoz)

- Az adjekció érvényesül szintaktikai szinten is. Valamely név, fogalom, vagy esemény előtt - sokszor a dicsőítés szándékával - feleslegesen halmozott szószerkezetek, mondatok hozzáadását, elhelyezését jelenti. Lehet a fokozás eszköze is. Az esetek többségében szolecizmus (tautológia). Középkori szövegekben, a romantika szépprózájában gyakori alakzat, például:

  "Oh szűzlő szép szemek, csillogozó fényességgel csillagozván. Oh, rózsálló piros tündeklő szép orcák. Oh, arany színnel fénylő szép sár hajak. Oh, mézi édességgel folyó édeslő szép ajakak."

(Nagyszombati kódex)

  "Ami volt a púni népnek Carthago, az Izraelnek Jéruzsálem, a keresztény világnak a szent föld, a franciáknak Párizs, az oroszoknak Moszkva, az olasznak Róma -az volt minekünk Budavár."

(Jókai Mór: A kőszívű ember fiai)

### [szerkesztés] Reduplicatio

A reduplicatio (jelentése kettőzés) szóképzési vagy szóalak-változtatási művelet. Például:

  "Szájtátva álltam, s a boldogságtól föl-fölkiabáltam,
  az égbe bál van..."

(Kosztolányi Dezső: Hajnali részegség);

  "...s így állok, fönt, fönt rohanó magasban,
  legfelső torony, tornyok tetején"

(Szabó Lőrinc: Mind-egy)

Sajátos változata az anadiplózis.

### [szerkesztés] Szóvegyülés

Lásd Szóvegyülés.

A lap eredeti címe "http://hu.wikipedia.org../../../a/d/j/Adjekci%C3%B3.html"

Kategóriák: Retorika | Irodalom

##### Views

- Szócikk
- Vitalap
- Aktuális változat

##### Keresés

##### Más nyelveken

- English
- Deutsch
- Español
- Français
- Galego
- עברית
- Íslenska
- Italiano
- Norsk (bokmål)
- Português
- Русский
- Slovenčina
- Svenska
- Tagalog