Livonija - Vikipēdija

# Livonija

### Vikipēdijas raksts

Livonija (latīniski: Lyvonia, vāciski: Livland) (1186 - 1561), arī Līvzeme, Lībija, Līva, bija piecu valstu konfederācija Baltijā 13. - 16. gs. Mūsdienās Livonijas teritorijai aptuveni atbilst Latvijas un Igaunijas teritorijas.

Vārda etimoloģija saistāma ar somugru liv - smiltis, un igauņu Liivimaa, tātad būtu jātulko kā "smilšu zeme", kas saskan ar tās novietojumu gar Rīgas jūras līča piekrasti, Piejūras zemienes smilts augšņu zonā.

Nomināli par Livonijas virsvadītājiem uzskatīja pāvestu un Vācijas ķeizaru, bet faktiski stāvokļa noteicējs bija Livonijas ordenis ar mestra sēdekli Cēsīs (Wenden).

## [izmainīt šo sadaļu] Vēsture

Sākotnēji, 11.-13. gadsimtā, ar vārdu Livonija saprata tikai lībiešu, idumiešu, vendu un latgaļu apdzīvotās zemes uz rietumiem no līnijas Aizkraukle-Līgatne-Cēsis-Straupe-Aloja. Tās bija nomināli pakļautas Polockas kņazistei, un kņazs Vladimirs 11. gadsimta 80. gadu pirmajā pusē tās atdeva bīskapam Meinardam katoļu bīskapijas dibināšanai, un kuru Ikšķilē 1186. gadā apstiprina Brēmenes arhibīskaps Hartvigs II. Indriķa hronikā līdz 1227. gadam ar Livoniju saprot pamatā Vidzemes teritoriju, bet par livoņiem dēvē sabiedrotos - vācus, lībiešu un latgaļus. Līdz 1255. gadam tā izkristalizējās kā piecu baznīcvalstu - Livonijas ordeņa, Rīgas arhibīskapijas, kā arī Kurzemes, Tērbatas un Sāmsalas-Vīkas bīskapiju savienība (konfederācija). Taču jau no gadsimta sākuma šeit vērojama militāra kopdarbība starp Rīgas pilsētu, bīskapu, ordeni un sabiedrotajiem latgaļu novadiem. Pirmais savienības līgums fiksēts 1243. gada 1. oktobrī, starp ordeņa mestru Andreju no Velves, un Rīgas, Tērbatas un Sāmsalas bīskapiem. Bez tam Livonijā ietilpa klosteri un pilsētvalstis, ar savu lauku teritoriju, no kurām nozīmīgākās bija Rīga, Tērbata, Tallina, Daugavgrīvas klosteris. Dāņiem pakļautajā Ziemeļigaunijā pastāvēja Tallinas un Virijas (pastāvēja līdz 1274) bīskapijas, kas formāli bija pakļautas Lundas arhibīskapam, un neveidoja teritoriālu veselumu. Arī četras Prūsijas bīskapijas - Kulmas, Pomezānijas, Vārmes un Sembas bija formāli pakļautas Rīgas arhibīskapam. Bez tam šeit Livonijas izveides periodā (1186-1255) pastāvēja virkne bīskapiju - Sēlijas, Zemgales, Leales, Krievijas, Karēlijas un Lietuvas, kas tika likvidētas un iekļāvās

Ap 1420. gadu Johans VI Ambundi sasauca pirmo mums zināmo Livonijas landtāgu - Livonijas kārtu un valdnieku sapulci. Līdz šim valstiņām un kārtām bija savas atsevišķas sapulces: ordenim kapituls, pilsētām pilsētu sapulces, vasaļiem mantāgi.

Livonijas landtāgā bija četras kūrijas jeb frakcijas. Pirmā bija prelātu kūrija, kurā ietilpa Livonijas bīskapi un domkungi (parasti prāvesti un dekāni), otrā ordenis, ko pārstāvēja Livonijas mestrs un ordeņa augstākās amatpersonas, trešo kūriju veidoja Livonijas bruņniecība jeb vasaļi, gan no bīskapijām, gan ordeņa zemēm, bet ceturtajā kūrijā ietilpa Rīgas, Tērbatas un Tallinas pilsētnieku pārstāvji (birģermeistars un 2-3 rātskungi), kas reprezentēja visas Livonijas pilsētas. Landtāgi galvenokārt pulcējās Valkā vai Valmierā, jo tās atradās Livonijas centrā, un tāpēc pārstāvjiem no dažādiem Livonijas apgabaliem bija jāmēro aptuveni vienāds ceļa garums. Reizēm landtāgi pulcējās arī Rīgā, Tērbatā, Cēsīs un Vilandē.

16. gs. pirmajā pusē Livonijas bīskapu valstis piedzīvoja dziļu politisku krīzi, jo reformācijas rezultātā Livonijas garīgi - laicīgo valdnieku ietekme strauji mazinājās. Bīskapu vasaļi, kas zemi praktiski bija jau ieguvuši privātīpašumā, pilnīgi ignorēja bīskapus, un lielākā daļa vasaļu pieņēma luterānismu. Tādējādi bīskapi zaudēja arī garīgo varu pār saviem pavalstniekiem.

Livonijas konfederācija beidza pastāvēt Livonijas kara sākumposmā, kad 1561. gada 28. novembrī ordeņa mestrs, arhibīskaps un kārtu pārstāvji zvērēja uzticību Polijas karalim Sigismundam II Augustam. Kara rezultātā Livonijas vietā izveidojās no Polijas atkarīgās Kurzemes un Pārdaugavas hercogistes, Ziemeļigauniju pārņem Zviedrija, bet Piltenes apgabalu (bijušo Kurzemes bīskapiju) un Sāmsalu pārņem Dānijas princis Magnuss. Pēdējais Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers kļuva par pirmo Kurzemes hercogu.

## [izmainīt šo sadaļu] Vēsturiskā nozīme

Livonija bija pirmā efektīvi funkcionējošā valsts Latvijas teritorijā, un tās iekšienē sākās latviešu un igauņu tautu konsolidācijas process. Livonijas izveide iezīmēja teritorijas iekļaušanos Ziemeļeiropas vācu (nevis Lietuvas vai Krievijas) ietekmes sfērā. Tālākajā attīstībā (luterisms, baltvācieši) Latvijas un Igaunijas teritorijas kļuva par reģionu, kurš būtiski atšķiras no apkārtējiem apgabaliem.

## [izmainīt šo sadaļu] Informācijas avoti

- Livonija, Historia.lv

## [izmainīt šo sadaļu] Skatīt arī

- Poļu Livonija
- Zviedru Livonija
- Livonijas pilsētu uzskaitījums

## [izmainīt šo sadaļu] Ārējās saites

- Deutsch-Baltische Ritterschaften in Livland, Kurland, Estland, Oesel und im Baltikum
- Die Geschichte der Deutschen im Baltikum
- Die Livländische Ritterschaft
- Joann Portantiuse Liivimaa kaart 1573. aastast
- Karten
- LETTLAND: GESCHICHTE
- ЛИФЛЯНДИЯ
- Liivimaa kaart
- Livland
- Livonian History by Uldis Balodis
- Vana-Liivimaa riigid 1238-1346

Saturs iegūts no "http://lv.wikipedia.org../../../l/i/v/Livonija.html"

Kategorijas: Vēsture | Latvijas vēsture | Igaunijas vēsture

##### Views

- Raksts
- Diskusija
- Pašreizējā versija

##### Meklēt

##### Citās valodās

- Česky
- Dansk
- Deutsch
- English
- Español
- Eesti
- Suomi
- Français
- Italiano
- Lietuvių
- Nederlands
- Norsk (bokmål)
- Polski
- Português
- Русский
- Svenska
- 中文