Антиклерикалізм - Вікіпедія

# Антиклерикалізм

### Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

Антиклерикалізм— Рух скерований на ослаблення політичного впливу духовенства, що намагається використовувати релігійність світського громадянства та авторитет Церкви для своїх конфесійно-політичних та партійно-станових інтересів.

Цей рух помітно головно в католицьких країнах, бо духовенство в них здавна намагається перебрати (і не раз перебирало!) державні функції і тому творить політичні католицькі (чи "клерикальні") партії для опанування державної влади.

Зрештою, якшо в середньовіччя поміж римськими папами й імператорами довгий час точилися криваві війни за вишу владу, то й досі Ватиканська Держава, що в ній всі державні пости зайняті особами з вищого духовенства, являється для католицького духовенства всього світу нийвищим ідеалом державної організації.

Претензії католицького духовенства до якнайбільшого впливу на політичні й державні справи викликали отой антиклерикалізм, шо в своїй гострішій формі, — особливо в соціалістичних партіях і пресі, — набирає іноді й форм боротьби взагалі проти всяких впливів духовенства, і то навіть у тій сфері, що йому безсумнівно належить, себто в ділянці виховній та в суспільно-допомоговій.

Але саме тому, шо цей антиклерикалізм із боротьби проти духовенства, що політикує, перетворюється часто в боротьбу й проти Церкви, чимало побожних католиків вбачають в політичних амбіціях свого духовества велику небезпеку для самої Церкви і тому стають теж на більш помірковані, але все ж антиклерикальні, позиції. Так, наприклад, д-р Леопольд Коплер, один із католицьких авторитетів, писав у 1932 році в своїй праці — "Релігія і політика":

"Було б нешастям для релігії і для Церкви, коли б духовенство все і всюди, силою свого становища й уряду, виступало як провідник у чисто політичних справах. Через те в народі виникло б переконання, що Церква і католицька політична партія — це одне й те саме, і таке переконання могло б мати для Церкви згубні наслідки. Політичне життя все було й буде ховзьким льодом. Тут трапляються найбільш непередбачені й несподівані події. Партія, що через перемогу на виборах зробилася майже всемогутньою, на других виборах, може бути ділком розторошена... Було б нещастям, коли б долю Церкви хтось хотів довірити політичній партії, або взагалі тісно злучити з її розвитком, чи занепадом. За всі помилки (тої клерикальної партії) в політичному житті мала б покутувати Церква"...

У московському православії Церква й духовенство зробилися віддавна знаряддям московської держави і її імперіалізму, в римському католицтві історія виявила безсумнівні намагання поставити національні держави на службу всесвітній церковній владі католицького духовенства; в українському православії — національна Церква і національна держава мають одна одну доповнювати, розмежувавши між собою ФУНКЦІЇ за заповітом Христа: Кесареві кесареве. Богові — Боже.

## [ред.] Джерела

"Українська Мала Енциклопедія", проф. Євген Онацький

Отримано від "http://uk.wikipedia.org../../../%D0%B0/%D0%BD/%D1%82/%D0%90%D0%BD%D1%82%D0%B8%D0%BA%D0%BB%D0%B5%D1%80%D0%B8%D0%BA%D0%B0%D0%BB%D1%96%D0%B7%D0%BC.html"

Категорії: Релігія | Політологія

##### Views

- Стаття
- Обговорення
- Поточна версія

##### Пошук

##### Іншими мовами

- Deutsch
- English
- Español
- Français
- Italiano
- Nederlands
- Polski
- Português
- Slovenčina